4 < Bengt Lidforss. 



ligeu framhållit ^) att alla försök, som af honom anstalts i syfte att påvisa en éven- 

 tuel kemotropism hos rötterna, slagit fel, och äfven Stahl ^) (1899) synes anse från- 

 varon af kemotropisk känslighet hos rötterna som sannolik och i biologiskt hän- 

 seende till en viss grad kompenserad genom Mycorrhiza-symbiosen. 



I själfva verket är det ej svårt att förstå, att konstaterandet af en eventuellt 

 förhandenvarande kemotropism hos rötterna måste stöta på icke obetydliga svårig- 

 heter. Dels är rötternas i allmänhet starkt utpräglade geotropism egnad att mot- 

 verka den kemotropiska reaktionen, och detta hinder kan af lätt insedda skäl här- 

 vidlag ej elimineras genom klinostaten, såsom fallet är t. ex. vid fototropiska för- 

 sök. Därjämte kräfver den kemotropiska reaktionen såsom varande en tillväxt- 

 rörelse alltid en viss, äfven i optimala fall tämligen betydande tid under hvilken 

 den som irritament verkande konceutrationsdifferensen lätt nog sjunker ned till 

 värden under retningsminimum. ■ . 



Förlidet år (1904) har det emellertid lyckats Fredeeick C. Newcombe och 

 Anna L. Rhodes *) att på experimentell väg lemna tämligen otvetydiga bevis för 

 existensen af kemotropisk retbarhet hos rötterna. Efter att förgäfves ha sökt att 

 medels kapillärrör, pergamenthinnor, fuktadt filtrerpapper o. s. v. åstadkomma de 

 önskade försöksbetingelserna, tillgrepo förff. en utväg, som till en viss grad erinrar 

 om den vid pollenfysiologiska undersökningar med stor fördel använda gelatin- 

 metoden. Försöksrötterna placerades nämligen mellan tvänne klossar af 6-procentig 

 gelatin, af hvilken den ena beredts med enbart dest. H^O, den andra med en 

 vattenlösning af det ämne, hvars kemotropiska inverkan skulle undersökas ; ge- 

 nom 'ett lagom tryck pressades gelatinklossarne intill hvarandra, så att rotens ena 

 sida befann sig i beröring med ren gelatin, den andra sidan däremot med salt- 

 haltig gelatin. Det visade sig nu, att om den ena gelatinklossen innehöll t. ex. 

 0,28 7o natriun:fosfat (NagHPO^), så växte samtliga rötterna in i denna, hvarvid de 

 krökte sig i vinklar af i medeltal 43 För öfrigt visade rötterna normal tillväxt 

 och ett friskt utseende, så att krökningarue ej gärna kunde anses vara af trauma- 

 tropisk natur. Att de ej berodde på osmotropism sluta förff. däraf, att rötterna 

 vuxo fullkomligt rakt nedåt, om den ena gelatinklossen i stället för natriumfosfat inne- 

 höll 3^2 proc. rörsocker. Vid användning af starkare natriumfosfatlösningar (1,5 proc.) 

 erhölJos inga negativa krökningar ; äfven dessa lösningar föranle(ide roten att växa 



^) Czapek: Weitere Beiträge zur Kenntnis der geotrop. Reizbewegungen, Jahrb. f. wissen- 

 schaftl. Botanik, Bd. XXXII, p. 291. 



^) Stahl: Ueber den Sinn der Mykorliizenbildung, Jahrb. f. wissenschaftliche Botanik 

 Bd. XXXIV. 



För kraftigt reagerande groddrötter, hypokotyler o. s. v. utgör reaktionstiden, under förutsätt- 

 ning af optimala reaktionsbetingelser, 60 — 80 minuter (Czapek, Weitere Beiträge zur Kenntnis der 

 geotropischen Reizbewegungen, Jahrb. f. wissensch. Botan. Bd. XXXII, p. 186). De korta reak- 

 tionstider, som nyligen angifvits af MoisEscu (Ber. d. deutsch, botan. Gesellsch. Bd. XXIII, 

 p. 364 — 366) grunda sig på mikroskopiska mätningar, som svårligen kunna ifrågakomma vid kemo- 

 tropiska försök med rötter. 



Newcombe and Rhodes : Cheniotropism of roots. The Botanical Gazette Vol. XXXVII. 

 1904. N:o 1 s. 23—35. 



