studier öfver polleiislangarncs irritationsröielsor. 



27 



tagelser, som af förf. anstalts uikIgt de sista fem åren, ha emellertid ådagalagt, att 

 do resultat, som med hänsyn till irritamentens kemiska kvalitet faststälts för 

 Narcissinéernas pollenslangar, äga generell giltighet öfver hela angiospermlinjen, 

 för så vidt öfverhufvudtaget ]:)roteokemotropism här kunnat konstateras. Åtminstone 

 har det i alla närmare undersökta fall visat sig, att den keraotropiska retningsför- 

 mågan ej tillkommer någon särskild grupp af proteinämnena, utan utmärker samt- 

 liga grupper af hithörande ämnen med imdantag af h.istonerna. Af dessa hade vis- 

 serligen en förening (nukleohiston från Hammarsten), som pröfvats 1900, visat 

 sig utöfva en svag retning; sedan dess har jag emellertid genom prof. Bang's väl- 

 vilja erhållit flera af honom framställda originalpreparat af histoner, hvilka alla ha 

 visat sig vara starka gifter för pollenslangarne. De ifrågavarande preparaten utgjordes 

 af hasisJc histon, saltsar histon och nuJdeinsi/rad histon. Äfven ett från prof. Bang er- 

 hållet preparat af uukleoproteid ur 13'mfkörtlar verkade giftigt på pollenslangarne. 



Bortsedt från dessa undantag synes det stora flertalet proteinämnen äga för- 

 mågan att reta pollenslangarne kemotropiskt, samt äfven verka groningsstimulerande. 

 Detta gäller i hvarje fall för de undersökta representanterna för albuininer. albunii- 

 nafer, globnliner, nuldeoalhuminer, gInJcoprofeider, nuMeoprofeider, albiiminoider samt 

 bland fermenten diastas, enmlsin och ptyalin. 



Angående den starkare eller svagare retningsverkan, som dessa substanser ut- 

 öfva på pollenslangarne, kunna knappast några generella lagbundenheter uppvisas. 

 Hvad t. ex. Narcissinéerna beträffar, så äro här framför allt diastas och mucin- 

 alkali starka retmedel; men i andra fall, t. ex. för Liliacéernas vidkommande, visar 

 sig detta ej vara fallet, i det att dessa växters poUenslaugar retas vida bättre t. ex. 

 af koagulerad ovalbumin. Det är emellertid högst sannolikt, att denna differens 

 ej förorsakas af proteinämnenas egen natur, utan beror på förorenande mineral- 

 salter o. s. V., som äro oskadliga för Narcissinéernas pollenslangar, men till en viss 

 grad paralysera proteinsubstansens kemotropiska inverkan på det för saltor i hög 

 grad ömtåliga LiliaeépoUenet. En gifven roll spelar naturligtvis här äfven prepa- 

 ratWs vattenlöslighet, som i sin ordning växlar med preparatets framställningssätt, 

 dess ålder o. s. v. Under sådana omständigheter inses det lätt nog, att några all- 

 männa slutsatser härvidlag näppeligen skulle äga vetenskapligt värde. 



Däremot ha de fortsatta undersökningarna skänkt allmängiltighet åt den genom 

 studiet af Narcissinéerna vunna erfarenheten, att — bortsedt från kolhydraterna — 

 proteinämnena och de dessa närstående fermenten äro de enda substanser, som 

 förmå utöfva en positiv kcmotropish inverlian på pollenslangarne, så att dessa ämnen 

 härvidlag kunna betraktas som specifika retmedel, jämförliga med äpplesyran hos 

 Pteridofyterna, rörsockret hos bladmossorna o. s. v. Utom de ämnen, som anges 

 i Studier I p. 17 (klyfningsprodukter af ägghviteämnen och när-stående ämnen), 

 ha äfven en del andra, analoga föreningar t. ex. glutaminsyra och guanilsyra pröf- 

 vats med hänsyn till pollenkemotropisk inverkan, men alla med negativa resultat. 



Endast i ett fall har en kro[)p, ej tillhörig proteinämnenas klass, visat sig 

 kunna reta positivt kemotropiskt. Detta var fallet med le c i th i 11 (ex ovo, från 



