Sludic'i' .dI'vc'I' ]inll(_>ii!shinganie.s in ihitioiisi'ört'ltier. 



29 



soin framställes ur de fullkomligt diastasfria röda blodkropparne, dock är ett gan- 

 ska skarpt pollenkcraotropicum ^). 



Sedan förra delen af dessa undersökningar offentliggjordes, ha emellertid be- 

 stämdare hållpunkter vunnits för afgörandet at detia spörsmål. A ena sidan har 

 ett preparat af kristnlUseradt och enligt uppgift ferinentfritt albumin, för hvilket 

 jag liar att tacka prof. Bang, visat sig vara ett kraftigt kemotropikum gent emot 

 t. ex. iV^arc?5*?<5 pollenslangar. I samma riktning gå äfven de slutsatser, som kunna 

 dragas ur de rön, hvilka nyligen gjorts med hänsyn till Marchanf ia spermatozoernas 

 kemotaxis. Enligt hvad förf. ådagalagt påverkas äfven dessa kemotaktiskt af 

 proteinämen, och visa med hänsyn till de kemotaktiskt verksamma ämnenas kvalitet 

 en ])åfallande öfverensstämmelse med pollenslangarne •^). För dessa fritt kring- 

 sinnnande sperraatozoer är det möjligt att med ganska stor noggrannhet bestännna 

 »retningströskeln», d. v. s. den lägsta koncentration, vid hvilken retmedlet ännu 

 verkar keraotropiskt. För diastasen å ena sidan och det med ytterst små dias- 

 tasmängder impregnerade ovalbuminet erhåller man då så närliggande värden 

 (■^oA^ö' TöTTiTTTö)' '"^tt hvarje tanke på att diastasen i senare fallet skulle vara den 

 kemotaktiskt verksamma beståndsdelen i preparatet måste uppgifvas. Ehuru analogi- 

 slutledningar som bekant endast äga ett relativt berättigande på det biologiska om- 

 ]'ådet, torde man dock i betraktande af pollenslaugarnes och Marchaiitla-spevmixio- 

 zoernas öfverensstämmelse i öfrigt, i det nyss relaterade förhållandet kunna se en 

 bekräftelse af den åsikten, att det är proteinämnena själfva, som oberoende af 

 diastatiska tillsatser föranleda den kemotropiska reaktionen hos pollenslangarne. 



Ett förhållande, som i förstone synes tala för den uppfattningen, att halten 

 af diastatiska ferment vore åtgörande med hänsyn till ett preparats verksamhet 

 som kemotropikum, skall emellertid i korthet omnämnas i detta samband. Angå- 

 ende förekomsten af diastatiska ferment i assimilerande blad ha Brown och Mokkis *) 

 konstaterat, att diastas alltid företinnes i örtbladen, men hos olika växter i högst 

 olika mängd. Genom att låta 10 gr. af den torkade och pulveriserade l)ladsub- 

 stansen under 48 timmar inverka på stärkelselösning och därefter bestämma mäng- 

 den af bildad maltos, kunde Brown och Morris kvantitativt bestämma den i olika 

 blad befintliga diastasen och ha på grundvalen af dessa bestämningar uppgjort en 

 tabell, ur hvilken följande data må anföras: 



10 gram maltdiastas ge ß34 gr. maltos 



» Fistmi-hlad » 240 » » 



» Lathprus-hlad » 100 » » 



» Trojym-olum-hlad >.• 4 — 10 » » 



» Hi/droc]iaris-h\i\(\ 0,3 » » 



') Möjligt vore dock, att hilmoglobinet sekundärt kunde ini|iregneras med diastas från blo- 

 dets serum. 



-) Lidforss : Ueber die Rci/.bewegungen der ilfr»-c/t((j(^/rt-spermatozoiden, Jahrb. f. wissen- 

 scbaftl. Botanik, Bd. XIJ, lieft 1. 

 1. c. p. 77—78. 



Brown and Moiuus : Journ. of the Chemical Soc. 1893. p. 660. 



