30 



Bengt Li<]foi-ss. 



Undersöker man de af Brown och Moeris analyserade bladen med hänsyn 

 till deras förmåga att kemotropiskt reta pollenslangar, d. v. s. placerar man med 

 dest. vatten afspolade tvärsnitt af bladen i en stehiande gelatinkultur af t. ex. 

 iVarc?>sn.s-pollen, så finner man cn bestämd parallellism mellan den af Brown och 

 Morris fuima diastaslialten och snittets kemotropiska retningsförmåga: Pisum och 

 Lathyms blad reta mycket starkt, Trojweolnm- och Hi/drocharis-h\ad föranleda ingen 

 märkbar kemotropism. Emellertid vore det säkerligen förhastadt att på grund 

 häraf vilja tillerkänna diastasen något monopol som pollenkemotropikum. Diasta- 

 sens intensiva verkningar som kemotropikum torde till stor del bero därpå, att den 

 ditfunderar i-askare ') än de egentliga proteinämnena, hvilket förklarar den starka 

 retningsverkan, som Papilionacébladen utöfva på pollenslangarne. A andra sidan 

 torde, såsom redan Jost framhållit den ringa diastatiska kraften hos Hyärocharis- 

 och Trop(eeohim-h\{\.Å stå i samband med dessa växters rikedom på garfsyra, som 

 genom utfällning gör diastaseu overksam. Då detta äfven gäller om proteinämnena, 

 som af garfsyra öfverföras till olösliga föreningar, så erhåller dessa blads kemo- 

 tropiska verkuiugslöshet härmed sin naturliga förklaring, utan att proteinämnenas 

 förmåga att som sådana utöfva kemotropisk retning på pollenslangarne behöfver 

 sättas i fråga. 



I det föregående har endast afhandlats den kemotropisui, som hos pollen 

 slangarne utlöses af proteinämnen och närstående föreningar (diastas o. s. v.). En- 

 ligt MiYOSHi's undersökningar retas emellertid åtskilliga pollenslangar äfven af 

 kolhydrater (druf-, frukt- och rörsocker samt dextrin), och det uppstår då den frå- 

 gan, i hvad förhållande denna saccharo-licmotropism står till den hittills afhandlade 

 proteokemotropismen. A priori föreligger ju å ena sidan den möjligheten, att lik- 

 som bladmossornas spermatozoer endast retas af kolhydrater, och Marchantia- 

 spermatozoerua endast af proteinämnen, så kunde hos vissa bestämda växtgrupper 

 endast kolhydrater, hos andra däremot endast proteinämnen utgöra de gent emot 

 pollenslangarne verksamma kemotropica. A andra sidan förefinnes äfven den möj- 

 ligheten, att pollenslangarne hos en och samma växt kunna retas kemotropiskt så 

 väl af proteinämnen som kolhydrater. Ett sådant analogt förhållande finna vi rea- 

 liseradt hos t. ex. spermatozoerna af Salvinia ^) och Equisetum hvilka liksom 



O Beown and Morris. 



^) Jost : Vorlesungen über Pflanzenphysiologie, p. 199. 



^) Shibata : Studien über die Chemotaxis der Ärt^fiMtrt-spermatozoiden, The Botanical Ma- 

 gazine, Vol. XIX N:o 219. 



*) LmFOESS: lieber die Chemotaxis der .E^j-it/se^îtHi-spermatozoiden, Ber. d. deutsch, botan. 

 Gesellsch. Bd. XXIII, Heft 7. — Shibata : üeber die Chemotaxis der Sperinatozoiden von 

 EquisetiDii, The Botanical Magazine, Vol. XIX N:o 223. 



