studier öfver poUenslangarnes irritationsrörelser. 



31 



ormbuuksperinatozoerna lockas af äpplesyra, men därjämte retas mycket starkt ke- 

 motropiskt af kalcium och strontium-sixMbv. 



På det stadium, där iriina pollenkemotropiska undersökningar befunno sig vid 

 redigerandet af Studier I, förelägo åtskilliga fakta, som syntes tala för det först- 

 nämnda alternativet. Så t. ex. befunnos pollenslangarne af Agapauthus umhellatus, 

 som enligt Miyoshi retas af kolhydrater och af honom användts som försöksobjekt 

 vid konstaterandet af WEBERska lagens giltighet för saccharokemotropismen '). vid 

 odhng i sockergelatin vara fullkomligt okänsliga gent emot de använda protein- 

 ämnena. Dessutom visade det sig, att pollenslangar af Narcissus pocticus i flera 

 fall vuxo indifferenta förbi eller öfver klyföppniugarne hos Tradescantia-h\?i(\, 

 som injicerats med 5 — 10 % rörsockerlösningar. Under sådana förhållanden före- 

 föll det sannolikast, att vissa pollenslangar retades af kolhydrater, andra af ägg- 

 hviteämnen, och i Studier I talas därför om .'Joc/ff rkänsliga och j;ro/emkänsliga 

 pollenslangar, dock med bestämdt framhållande af att »det antal familjer, angående 

 hvilkas pollenkemotropism säkra data föreligga, ännu är alldeles för litet för att tillåta 

 några generella slutsatser beträffande förekomsten och utbredningen af den komo- 

 tropiska sensibilitetens olika former i växtriket); 



På grund af de erfarenheter, som numera föreligga, måste det emellertid an- 

 ses vara fullt bevisadt, att båda slagen af kemotropisk retbarhet kunna koexistera 

 hos pollenslangarne af sannria växt. Ett bestämdt vittnesbörd härom utgör bl. a. 

 just pollenet af Ägnpanthus nmhellatns, hvars slangar i rörs. -agar intensivt retas af 

 albumin, globulin o. s. v. Genom tillämpning af samma teknik som användts för 

 att bestämma retningströskeln och för hvilken' utförligt redogöres i nästa kapitel, 

 har det äfven lyckats mig att hos vissa Narcissinéer t. ex. Vallota purpurea påvisa 

 positiva krökningsrörelser, föranledda af ö — 8 °/o rörsockerlösningar. Vid bedö- 

 mandet af dessa försöks beviskraft ^) måste emellertid äfven hänsyn tagas till det 

 i Afdeln. VI närmare berörda förhållandet, att nämligen pollenslangarne i allmän- 

 het äro osmotropiskt retbara. Ett särhållande af kemotropism och osraotropism 

 hos pollenslangarne försvåras högst väsentligt däraf, att kolhydraternas osraotro- 

 piska inverkan här ej kan direkt jämföras med, resp. ersättas af isosmotiska salt- 

 lösningars, enär äfven i öfrigt oskadliga neutralsalter (KNOg, KCl, NaCl o. s. v.) 

 redan vid låga koncentrationer verka starkt giftigt på pollenkornen. Då emellertid 



Miyoshi: Reizb. der Pollenschl, Flora 78, p. 81. 

 2) Studier I, p. 19. 



^) I Studier I p. 4 ani>ifves för påvisandet af saccliaro-kemotropisni hos pollenslangarne, 

 en metod, som visserligen grundar sig på en fullt riktig tankegång, men som dock i praktiken 

 ej alltid leder till inkasttria resultat. Om nämligen en växts pollenslangar retas af motsvarande 

 märke i ren agar eller gelatin, men däremot icke i t. ex. 2—5 "/o rörsockeragar, så ligger det ju 

 onekligen närmast till hands att i sistnämnda fall betrakta uteblifvendet af den kemotropiska re" 

 aktionen som en följd af och ett bevis för att den från märket i agar-kulturen utgående kemo- 

 tropiska retningen verkligen förorsakas af rörsocker. Olikheten i försöksresultaten kan dock äfven 

 bero därpå, att slangarne i i-örsockerlösningen växa hastigare än de i ren agar och sålunda hinna 

 växa förbi stiftet, innan ännu en tillräckligt stark diöusionszon af proteinämne eller diastas hunnit 

 bildas. Jfr. sid. 9. 



