32 



Bengt Jjidforss. 



MiYosHi uppger att de af honom studerade poUeuslangarue intensivt retas af 

 rörsocker, nuen däremot nästan alls icke (»fast gar nicht») af isosmotiska maltoslösnin- 

 gar, så måste man, förutsatt att denna uppgift är riktig -), häri se ett bevis för att 

 de ifrågavarande krökningsrörelserna verkligen äro af kemotropisk natur. 



Hvad slutligen sensibiliteten för proleinämnen beträffar, så måste denna hero 

 på en helt annan perceptionsprocess än den, som äger rum vid retningen medels 

 kolhydrater. Detta följer omedelbart af det förhållandet, att proteinämnenas för- 

 måga att utlösa kemotropiska krökningsrörelser hos poUenslangarne (i och för sig) 

 på intet sätt påverkas af samtidigt närvarande kolhydrater. Vi måste alltså antaga, 

 att det hos poUenslangarne tinnes en särskild perceptionsapparat för proteinämnen, 

 en annan för kolhydrater. 



2). lietningsiröskeln. ■ 



En noggrann bestämning af den minimala koncentration, som kräfves för 

 att utlösa en synlig kemotropisk reaktion, stöter på icke obetydliga svårigheter. 

 I främsta rummet beror detta därpå, att de kemotropiska krökningarna äro till- 

 växtrörelser, som kräfva en viss tid för att realiseras, medan t. ex. den kemotuk- 

 tiska reaktionen kan införas momentant. Innan reaktionstiden lupit till ända, kan 

 därför ett koncentrationsfall, som i sin ursprungliga storlek räckte till för att fram- 

 kalla en reaktion, ha hunnit utjämnas^ och den äfven hos poUenslangarne befint- 

 liga autotropismen sörjer då för, att den ursprungligen inducerade reaktionen ej 

 kommer till stånd. — En aiman omständighet, som äfven är egnad att till en viss 

 grad göra de erhållna värdena för retningsmininium illusoriska, är protciiiänmenas 

 konstanta halt af föroi'eningar, hvilkas grumlande inverkan på resultaten härvidlag 

 ligger i öppen dag. 



I^mellertid framgår det redan af den intensiva kemotropiska inverkan, som 

 en del i rent vatten viycJcet svårlösliga proteinämnen (kasein, glol)ulin, nuklein o. s. v.) 

 utöfva på poUenslangarne, att retningströskeln i dessa fall ligger symierligen lågt. 



Botaii. Zeit. 1894 p. 25. 

 ^) I Myioshi's pollenfysiologiska arbeten tinnas enstaka nppgifter, angående hvilkas tillför- 

 litlighet jag på grund af egna erfarenheter måste hysa vissa tvifvelsmål. Så t. ex. uppges i Flora 

 Bd. 78 p. 80, att poUenslangarne af Hesperts matronalis kemotropiskt (och positivt) retas af ovula, 

 tillhörig samma växt, om de växa på agartärningar, innehållande 0,25 "/o, 0,5 "/o och 1 "/u rör- 

 socker och fuktade med en sockerlösning af samma koncentration, men att den kemotropiska reak- 

 tionen uteblir, om agartärningarne innehålla 2 % rörsocker. På grund häraf och under förut- 

 sättning af att den WEBEKska lagen bar samma giltighet för Hcsperis som för Agapanihus drar nu 

 Myioshi den slutsatsen, att det af Hesperis-m&xket afsöndrade retmedlet består af en 0,4 % rör- 

 sockerlösning. — I de kulturförsökj som af mig anstalts under ofvan angifna försöksbetingelser, 

 „ har det stora flertalet pollenkorn af Hesperts brustit i 0,25 — 1-procentiga rörsockerlösningar; i star- 

 kare sockerlösningar har däremot konstaterats en tydlig proteokemotropism. I betraktande af pollenets 

 variabla beskaiîenhet och äfven med tanke på att Myioshi's undersökning utförts under Pfeffkr's 

 ledning, vågar jag dock för närvarande ej bestrida riktigheten af dessa Myioshi's uppgifter. 



