Bengt Lidforsö. 



Pâ detta sätt har reaktionstiden för kraftigt växande pollenslangar af Vallota 

 jmrpurea befunnits utgöra omkring 5 minuter, för Tradescantia virgimca och Nar- 

 cisstis Tazetta 2 — 3 minuter. För andra mindre känsliga pollenslangar erhållas vida 

 högre värden. 



En bestämning af presentatioustiden d. v. s. den miusia tid, under hvilken 

 irritan^entet måste verka för att en reaktion skall komma till stånd, har af lätt 

 insedda skäl ej kunnat verkställas. 



4). Reptdsionsfenomen. 



I »Studier I» p. 13 har utförligt redogjorts för de repulsionsverkningar, som 

 diastas i viss koncentration åstadkommer hos pollenslaugarne af Scilla campanulata 

 och som äfven framkallas af det papillklädda märket hos Hœmanthus glohosus. Af 

 den 1. c. lemnade redogörelsen framgår det tydligt nog, att repulsionea i detta fall 

 utgått från själfva proteinämuet (diastasen) och ej förorsakats af inblandade för- 

 oreningar. 



Sådana af proteinämnen framkallade repulsionsverkningar synas emellertid 

 mycket sällan förekomma hos pollenslangarne. Så t. ex. har det hittills ej varit 

 möjligt att framkalla några som helst repulsionsfenomen af detta slag hos Narcissi- 

 néerna, oaktadt hith()rande växter, såsom redan framhållits, i allmänhet utmärka 

 sig för ett gent emot proteinämnen ytterst känsligt pollen. Äfven de mest kon- 

 centrerade diastaslösningar ^) utlöste t. ex hos pollenslangarne af Vallota purpurea, 

 endast positivt kemotropiska krökningar. För öfrigt är ju redan den hos många 

 pollenslangar förefintliga benägenheten att tränga in i den retande proteinmassau 

 ett tydligt vittnesbörd om att någon negativ proteokomotropism hos dem ej kan 

 träda i verksamhet. 



Däremot förmå en del ämnen, hvilka samtidigt utöfva mer eller mindre in- 

 tensiva giftverkningar, att framkalla utprägladt negativ kemotropism hos många 

 pollenslangar -). Detta gäller dels om vissa tungmetallsalter, t. ex. kopparsalter i 



^) Erhållna genom upplösning af 1 gr. diastas i 10 gr. H^O. 



^) I Myioshis första arbete (Botan. Zeit. 1894 p. 25) uppgifves att alkohol, ammoninmfosfat, 

 kalisalpeter och äpplesyradt natron verka >mer eller mindre repulsivt^ på jjoUenslangarne af de 

 undersökta arterna. Härvid är dock att märka, att den tankegång, som ledt Myioshi vid för- 

 söken öfver negativ kemotropism, involverar ett metodologiskt fel af betydelse. För att konsta- 

 tera kemotropiska repulsionsverkningar förfor Myioshi på följande sätt (Bot. Zeit. p. 19): ^Mit 

 einem Stolî, der uns schon als anlockend bekannt ist, mischen wir einen andern, dessen Wirkung 

 geprüft werden soll. Ist die anziehende Wirkung des ersten Stoiïes nun in nichts gemindert, 

 so schliessen wir auf vollständigen Indifferentismus des letzteren. Bleibt hingegen eine Anlockung 

 aus, so können wir behaupten, dass der zweite Stoff auf die Hyphe abstossend wirkt.» Myioshi 

 förbiser här, att ett uteblifvande af den kemotropiska reaktionen äfven kan komma till stånd där- 

 igenom, att den tillsatta substansen utan att i och för sig verka repulsivt, försvagar eller upp- 

 häfver hyfernas resp. polleuslangarnes sensibilitet för det retande ämnet och härigenom förorsakar 

 uteblifvandet af reaktionen. Dc i texten af förf. lemnade uppgifterna grunda sig därför enbart 

 på sådana försök, där verkliga repulsionskrökningar direkt iakttagits. 



