studier öfver polleiiislangarnes irritationsrörelser. 



35 



mycket utspädda lösningar ^) samt om en del sura, icke alltför lättlösliga salter 

 t. ex. sur äppJesiirad Jcalk. Placeras några korn af detta tämligen långsamt diffun- 

 derande salt på en sockeragarkultur af Tradescantia ])ol\en, så dö de närmast lig- 

 gande kornen utan att gro, meu i diffusionszonens periferi växa nästan alla slan- 

 gar radierande bort från diffusionscentrum, påtagligeu drifna af negativ kemo- 

 tropism. — På samma sätt verka äfven en del märken och snittytor frän stift till- 

 hörande andra växter, särskildt på Narcissiné- och Commelynacépollen. (Jfr. 

 sidd. 7—8). 



Under de i naturen herskande förhållandena torde emellertid dessa repulsions- 

 verkningar spela en i hvarje fall högst underordnad rol, och de ha därför ej heller 

 gjorts Hill föremål för några utförligare undersökningar. Pollenslangarnes förmåga 

 att undfly ett giftigt kopparsalt är emellertid af ett visst teoretiskt intresse, såsom 

 ett nytt exempelj på de latenta retharheter, som stundom förefinnas hos växternas 

 organ, och som särskildt af Sachs ^) erhållit sin vetenskapliga belysning och värde- 

 sättning. 



V. Hydrotropism. 



En sådan retbarhet har redan konstaterats af Myioshi, ehura med tillhjälp 

 af en tämhgen vansklig försöksteknik I vissa fall kan man emellertid påvisa 

 den ifrågavarande tropismen på ett enklare sätt. Härtill lämpa sig dock "endast 

 sådana pollenslangar, som röja benägenhet att i starkt fuktig luft växa ut ur kultur- 

 substratet ut i luften. Ofverför man ett sådant preparat i torrare (dock icke allt 

 för torr) luft, med' iakttagande af att objektivglasets öfversida med gelatin- eller 

 agardroppen är vänd nedåt, så finner man, att de ifrågavarande slangarne kröka 

 sig uppåt och smyga sig tätt utefter det fuktiga kultursubstratet alldeles som rötter 

 i hydrotropiska försök smyga utefter den fuktiga stramaljen. (Jrsaken är tydligen 

 i båda fallen densamma, alltså positiv hydrotropism. — Underlåter man att vid 

 dessa försök vända preparatet med kulturdroppeu nedåt, löper man fara att med 

 positivt hydrotropiska krökningar förvexla sådana koUapser, som ofta inställa sig 

 hos pollenslangarne till följd af minskad turgescens, framkallad genom vattenför- 

 lusten i den torra luften. 



Medels den ofvan skildrade föranställningen har positiv hydrotropism kunnat 

 påvisas hos pollenslangarne af Bromelia vittata och B. ameena, Iris Fseudacorus, 



') Jfr. Studier I p. 9. 



^) Sachs: Über latente Reizbarkeiten, Flora 1893, Heft 1. 



Myioshi: lieber Reizbeweg, der Pollenschliluche, Flora Bd. 74 (1894), p. 90. 



