Studier öfver pollenslangarnes irritationsrörelsei'. 



37 



Preparatet förvaras att börja med i starkt fuktig luft, nieu öfverföres sedermera, när 

 slangarne nått en viss längd, i torrare luft, så att en lifligare afduustning äger 

 rum. Genom det sätt, hvarpå afdunstningen under dessa omständigheter sker, 

 blir sockerkoncentrationen i kulturdroppens kant starkare än i droppens midtpartier, 

 hvartill kommer att de utväxande slangarne upptaga vatten i störré proportion än 

 socker, så att äfven härigenom en koncentrering af sockerhalten vid droppens 

 kanter kommer till stånd. Under sådana omständigheter fly poUenslangarne, drifna 

 af negativ osmotropism, den högre koncentrationen och växa rakt inåt, centripetalt, 

 så att förhållandena i ett sådant preparat (utan täckglas) på ett öfverraskande sätt 

 påminiia om de riktningsrörelser, som ofta uppträda i med täckglas betäckta pollen- 

 kulturer, och som af Molisch m. fl. tolkats som yttringar af negativ aörotropism. 

 Använder man pollen med större korn och grofva slangar t. ex. Vallota purpurea 

 eller Epilobinm angusfifolium, kan pollenslangarnes centripetala regelbundna tillväxt- 

 riktning utan svårighet iakttagas makroskopiskt. 



En dylik negativ osmotropism har efter den här angifua metoden kunnat 

 påvisas hos poUenslangarne af en mängd växtei-, så t. ex. hos alla de i det före- 

 gående nämnda arterna af släktena Narcissus, Vallota, Haimanthus, Imantopliyllum, 

 Lilium, Iinpatievs, Tropoeoluni, Epilohium, Oenothera, Lythrum o. s. v. Man torde 

 näppeligen taga fel, om man betraktar den negativa osmotropismen som en allmänt 

 utbredd egenskap hos angiospermernas poUenslangar. 



Att de i detta kapitel behandlade riktniiigsrörelserna verkligen äro af osmo- 

 tropisk och ej af kemotropisk natur framgår, utom af de redan berörda förhållan- 

 dena, äfven af de resultat, som erhållits med sådana kulturer i gelatin eller agar, 

 där . sockret varit ersatt af glycerin. I 3- 6-procentiga glycerinlösningar (isosmotiska 

 med 6 — 12-procentiga druf- och 12 — 25-procentiga rörsockerlösningar) växa många 

 pollenslangar hka bra, stundom t. o. m. bättre än i motsvarande sockerlösningar. 

 Nu har redan Mtioshi '), hvars uppgifter på denna punkt jag tillfullo kan bekräfta, 

 påvisat att glycerinen iclce är i stånd att utlösa kemotropiska retuingsrörelser hos 

 poUenslangarne. (Jdlar man nu pollen af t. ex. Narcissus poeticus under de för- 

 söksbetingelser, för liA-ilka of van redogjorts, i 1,5 — 3-proeentig glycerin-gelatin resp. 

 glycerin-agar, så finner man' att slangarne växa centripetalt inåt från droppens kant 

 mot dess midt med lika stor }3i-ecision som i isosmotiska rörsockerlösningar — tyd- 

 ligen ett ytterligare bevis för att dessa irritationsrörelser äro af osmotropisk art. 



Vid de osraotropiska retningsfenomenen inträder mycket ofta, man vore nästan 

 frestad att säga som regel, en ökning af tillväxthastigheten, som enligt den af 

 Czapek införda terminologien bör betecknas som osmo-dolichosis. Har man i en 

 lagom starkt afduustande socker gelatinkultur utsått pollenkorn dels i kanten, dels 

 i droppens midt, så retas åtminstone under de första timmarne de i centrum be- 

 fintliga slangarne iclce osmotropiskt. Jämför man nu t. ex. efter tre timmars föi*- 

 lopp de perifert belägna och osmotropiskt retade slangarne med de centralt liggande 



) Bot. Zfit. 1894, p. 26, 



