Stiulier öfver pollenslanganics iri-ilationsrörelser. 



39 



vattenväxter Œlodca, Bairacliium, CeratophyJhim) eller algtrådar f/Sj;?Vo</i//ïY, Zygnema), 

 så visade det sig, naturligtvis under förutsättning att det hela utsattes för lämplig 

 belysning, att de i närheten af den naturliga syrealstraren befintliga kornen (men 

 endast dessa) drefvo normala slangar, som emellertid ej visade någon som hälst 

 orientering i förhållande till syrekällan. På grund häraf saûit på grund af hvad 

 som redan anförts i det föregående angående osniotropismens ^) rol vid den centri- 

 petala tillväxtriktningeu drogs (Studier I, p. 23 och ff.) den slutsaten, att en nega- 

 tiv aerotropism öfverhufvudtaget ej existerade hos poUenslangarne. 



Fortsatta försök med naturliga syreafsöndrare ha emellertid visat, att denna 

 slutsats, hvars logiska berättigande är odisputabelt, dock ej äger generell giltig- 

 het. Använder man nämligen i stället för de ofvannämda syrealstrarne friska, i 

 god kondition varande mosshlad, så erhåller man i vissa fall icke blott pollengro- 

 ning, utan äfven tydlig negativ aerotropism, yttrande sig däri, att poUenslangarne 

 växa rakt ut vinkelrätt från den syralstrande bladkanten. Syimerligen instruktiva 

 resultat ha i detta hänseende erhållits med pollen af Narcissinéer t. ex. Hœmanthus 

 puniceus, Narcissus poeticus och N. Tazetta m. fl. 



Vid anställandet af aërotropiska försök enligt den nu angifna metoden har 

 man emellertid särskildt att aktgifva på två omständigheter. För det första att 

 de som syrealstrare tjänande bladen äro friska och ej själfva utöfva någon kemo- 

 tropisk inverkan på poUenslangarne: detta är, såsom redan framhållits, fallet med 

 diastasrika örtblad t. ex. af Papilionacéer ; sådana objekt äro naturligtvis odugliga 

 för aërotropiska försök. För det andra gäller det att välja så låga sockerkoncen- 

 trationer, att assimilationen ej nedsättes i högre grad, enär man då riskerar att an- 

 tingen groningen uteblir eller att den alstrade syremängden visserligen räcker till 

 för ett framkalla groning, men ej för att utlösa negativ aerotropism. En sådan 

 neutral zon, där pollenkornen grott, utan att slangarne visa någon som helst orien- 

 tering i förhållande till syrekällan finner man för öfrigt i försök med mossblad 

 regelbundet på gränsen mellan det fält, där slangarne retats aerotropiskt och det 

 område, där ingen groning kommit till stånd. Förhållandet erinrar om livad som 

 äger rum t. ex. i en 20 % rörs. -ägarkultur af Leucojum œstivum med inströdda korn 

 af alkalialbuminat : närmast kring proteinsubstansen inträder groning och stark 

 positiv kemotropism, därpå följer en zon, där visserhgen groning, men ingen kemo- 

 tropism förefinnes, och slutligan det vida fält, där äfven groningen uteblifvit. 



Att den negativa aerotropismen utebhfvit i de försök med lefvande syreal- 

 strare, för hvilka redogjorts i iStudier I p. 23, beror tydligen därpå, att de klorofyll- 

 haltiga blad- och algfragment, som kommit till användning i dessa försök, ej pro- 

 ducerat större syremängder än att dessa förbrukats vid poUenslaugarnes andning i den 



') I Studier I tùlkas de ifrågavarande rlktuingsrörelserna som yttringar af hydrotropism. 

 Ehuru många omständigheter tbla för riktigheten af Roïhert's åsikt att hydrotropism och osmo- 

 tropism utlösas af samma retningsorsak (Flora 1901), torde de båda tropismerna dock tills vidare 

 böra hållas åtskilda, och de här behandlade rörelserna då uppföras som yttringar af osmotropism. 

 Jfr. Pfeffkk, Pflanzenphysiologie, Zweite Auflage, Bd. II p 581. 



