En vegetationsfärgning av Nodularia spnmigena i Öresund 



TABELL 2. 



Djup 



Strömhastighet 



ytan 

 2,75 m. dj. 

 10 m. dj. 

 15 m. dj. 

 20 m. dj. 



2709 m. pr tim. 

 1609,92 m. » 



990,7 m. » 



154,x m. » 

 0,nn m. » 



Som förut påpekats förelågo Nodularia- spiralerna huvudsakligen samlade i 

 själva vattenytan, där de av den rådande starka strömmen med stor hastighet trans- 

 porterades norrut. Strömmen i ytvattnet löpte vid tillfället i fråga i nordnordostlig 

 riktning med en hastighet af 2709 m. i tim. d. v. s. 0,75 m. i sekunden, alltså en 

 ganska avsevärd ström hastighet, som också förklarar denna Nodularia-fävgmngs 

 uppträdande mitt ute i Öresund. 



Vegetationsfärgningen i fråga syntes upptaga hela området mellan Hven och 

 skånska kusten och iakttogs från Bäckvik (Hven) och sedan söderut över ett om- 

 råde, minst två distansminuter i längd. 



Uppkommande bris och vegetationsiärguingens därav betingade försvinnande 

 omöjliggjorde ytterligare utforskning beträffande fenomenets vidare utbredning. 



II. Andra marina vegetationsfärgningar, särskilt med hänsyn 



till Östersjö-området. 



Kännedomen om vegetationsfärgningar och vattenblomningar i söt- och salt- 

 vatten har mycket gamla anor. Vad särskilt de marina planktonfärgningarna be- 

 träffar, finna vi redan hos Pomponius Melo (De situ orbis, III, kap. 8) och den 

 grekiske historieskrivaren Strabo (lib. XVI) uppgifter om rödfärgningen av vattnet 

 i Röda Havet (Dareste, 1854). Även Plinius (Historia mundi, lib. VI, kap. 23) 

 omnämner i förbigående den röda vattenfärgen därstädes. Från medeltiden, 1700- 

 talet och början av 1800-talet föreligga också mer eller mindre sporadiska uppgifter 

 om dylika marina vattenblomningar, blodfärgningar o. d. Se härom Wille 1904. 



Den förste, som mera ingående studerade dessa egenartade förhållanden, bl. a. 

 färguingen i Röda Havet, var Ehrenberg (1830). Orsaken till Röda Havsfärg- 

 ningen fann han vara en liten Schizophycé, som han gav namnet Trichodesmium 

 erythraeum, och som där periodvis uppträder i så oerhörda massor, att vattnet helt 

 rödfärgas. Röda Havsfärgningen har sedermera utförligt behandlats av Montagne 

 (1844), Möbius (1900) m. fl. 



