16 



Gunnar Sjöstedt 



riktning tala också alla erfarenheter från det limniska området. Varje typisk plankton- 

 färgning kan betraktas som indikator på näringsrikt vatten (Naumann, 1922). 



* * 



Innan vi emellertid vidare ingå på de näringsfysiologiska betingelserna, må 

 ytterligare några exempel på andra marina organismer, för vilka salthalten synes 

 vara av mera underordnad betydelse med hänsyn till samma organismers regionala 

 fördelning, nämnas. 



Vi ha då först Enteromorpha intestinalis. Liksom Nodidaria spumigena torde 

 Enteromorpha intestinalis vara att anse som i huvudsak marin men i stånd att ut- 

 härda stor variation i fråga om salthalt. Denna alg förekommer nämligen ej blott 

 i havet utan även i fullkomligt sött vatten. Jfr. Agardh, 1882, De-Toni, 1889. 



Samma förhållande finna vi beträffande Ent. proliféra. Även denna art träffas 

 ej endast i saltvatten, där den dock egentligen hör hemma — om dess marina ut- 

 bredning se De-Toni, 1. c. — utan även långt från havet, i sjöar, bäckar och andra 

 sötvattensamlingar. Redan den ursprungligen beskrivna Ulva proliféra (Müller, 

 Flora Danica, Tab. 763 fig. 1) bärrör från sötvatten. Vidare ha sötvatteusformer 

 av denna art av Agardh (1882) och Sjmmons (1898) iakttagits bl. a. i Skåne, av 

 Lyngbye (1819) i en fjällbäck på Färöarna, av Anderson och Kelsey (1891) i övre 

 Missouri, av Bohlin (1901) i eu subalpin bäck på Azorerna, 300 m. över havet. 



Som ett ytterligare exempel på dylik förekomst av Enteromorpha på icke- 

 marin lokal må även nämnas ett fynd av Ent. erinita (Roth) J. Ag. i Varbergs- 

 trakten, i ett par mycket djupa, alltid vattenfylhla bergbrott, omkring en halv km. från 

 havet. Enter omorplian i fråga jämte vattenprov ha godhetsfullt tillställts mig av Dr. 

 D. E. Hylmö, Varberg. Vattnet undersöktes och befanns sött. Enteromorpha-exem- 

 plaren visade sig emellertid i alla hänseenden fullt normalt utvecklade och väl över- 

 ensstämmande med den vanliga, marina formen. Inblandade i Enteromorpha-ivh- 

 darna förekommo också talrika sötvattendjur såsom Sinocephalus vetidus Schroeder, 

 Acellus aquaticus, Corixa-sp. m. fl. 



I detta sammanhang må som exempel på vissa andra, lägre växters stundom 

 rent av fenomenala förmåga av anpassning till saltvatten även nämnas Eschen- 

 hagens (1899) svampodlingar i Nåd-lösningar av ända till 17 à 18 %, Stanges 

 (1892) fynd av en Chlamydomonas marina i livlig utveckling i salinvatten, vars kon- 

 centration genom avdunstning stegrats från 9,4 till 17,8 %, vidare också Drews 

 (1895) odlingar av havsalger i högkoncentrerade lösningar: Enteromorpha i 7,5^, 

 Ulva i 6,5 Ghcetomorpha i 4 Cladophora i 2 %, Spirogyra i 1 %, samt Melo- 

 sira i ej mindre än 9 %, motsvarande ett osmotiskt tryck av 52 atmosfärer. 



Ej heller saknas exempel på alger, som från sötvatten utvandrat i havet. Hit 

 höra bl. a. Cladophora fracta och glomerata (Sjöstedt, 1920). Om liknande fynd av 

 i ha vet utvandrat sötvatten fy toplankton hänvisas till Lemmermanns utförliga med- 

 delande därom (Arch. f. Hydrob. u. Planktonk. I). 



