is 



Gunnar Sjöstedt 



Det framgår härav tydligt, att för ifrågavarande djurformer salthalten och varia- 

 tionerna däri äro av mera underordnad betydelse. De näringsbiologiska betingel- 

 serna bli i stället utslagsgivande. 



För riktigheten av en dylik uppfattning talar även några av mig utförda 

 kulturförsök med Baphnia mogna (Sjöstedt, 1921 b). Denna art har enligt upp- 

 gifter av Liljeborg (1900) stundom iakttagits i strandpölar med svagt salt vatten. 

 Själv har jag funnit den i Malmö, likaledes i svagt salt vatten, och slutligen har 

 arten i fråga av Docenten E. Naumann 1 odlats i vanligt Öresundsvatten av omkring 

 1 % salthalt. Baphnia magna, som ju eljes är en typisk sötvattenform, visar så- 

 lunda en tydlig anpassningsförmåga i salinitetshänseende. Av andra experiment 

 med samma Baphnia visade sig däremot en betydligt större avhängighet med hän- 

 syn till koncentrationen av i omgivande mediet förefintlig löst organisk substans 

 föreligga. Produktionen visade sig till en viss punkt direkt proportionell med kon- 

 centrationen, men började, sedan denna punkt överskridits, hastigt avtaga och upp- 

 hörde snart fullständigt på grund av den allt för stora anrikningen av ifrågavarande, 

 i mediet lösta ämnen. 



Vid försöken användes vanligt vattenledningsvatten, till vilket sattes fågel- 

 gödsel i olika mängd. Produktionsmaximum inträffade vid en koncentration av 

 2,5 °/oo. Mamimalkoncentrationen syntes ligga vid 7 °/oo, varutöver Daphnierna ej 

 kunde gå. Redan vid 5 °/oo visade sig emellertid produktionsmöjligheterna vara 

 slut. Det må emellertid härtill anmärkas, att ovan anförda siffror, 2,5, 7 och5°/oo, 

 representera icke mängden lösta ämnen på ifrågavarande vattenmängd utan den 

 till samma mängd vatten satta volymen fågelgödsel. Mängden av i vätskan löst 

 organisk substans var givetvis avsevärt mindre. 



Vi se härav tydligt, att för ifrågavarande Baphnia känsligheten för en ändring 

 i mediets näringsfysiologiska beskaffenhet betydligt överstiger känsligheten för in- 

 verkan av saltvatten. De utförda experimenten visa vidare ifrågavarande plankton- 

 forms direkta beroende av de miljökemiska faktorerna, särskilt de i mediet lösta 

 kväve- och fosforföreningarna samt produktionsstorlekens direkta avhängighet därav. 



Liknande experiment ha med vissa modifikationer även utförts med havs- 

 alger, bl. a. Enter omorpha-åvtev . Resultatet bar i huvudsak även blivit detsamma. 

 Saliniteten i mediet kunde utan menlig inverkan på försöksväxterna stegras till det 

 5 à 6-dubbla av normal koncentration. Känsligheten i näringsfysiologiskt hän- 

 seende visade sig däremot mångdubbelt större. I jämförelse med Daphnia magna 

 äro Enteromoipha-artema dock avsevärt mindre trofofila. Experimenten äro ännu icke 

 avslutade och komma att bli föremål för utförligare omnämnande först längre fram. 



Näringshaltens i hög grad produktionsstegrande inverkan på vissa Entero- 

 moipha-arter framgår också mycket tydligt av bifogade fig. 3. Bilden visar En- 

 ter omorph a- vegetationen i den s. k. Turbindammen i Malmö. Dammen i fråga har 

 under åtskilliga år tjänstgjort som avstjälpningsplats för avfallsprodukter av varje- 

 bauda slag från staden. Vattnet är salt och på grund av urlakning av de synner- 



1 Enligt privat ineddelande. 



