Röstångafältets morfologi. 



Som en blick på de topografiska och geologiska kartorna visar, är Röstånga- 

 fältet beläget vid Söderåsens sydöstra hörn, och det omfattar till en del åsens gneiser, 

 till en del de kambro-siluriska sedimenten. Av de allmänna tektoniska och petro- 

 grafiska förhållandena kan man nästan sluta sig till att trakten även i morfologiskt 

 hänseende måste hava åtskilligt av intresse att bjuda på. De undersökningar, som 

 tidigare utförts inom området visa även, att så är förhållandet; det är nog att erinra 

 om, att det mycket omskrivna Odensjöbäckenet ligger i Röstångaområdet. Innan 

 vi övergå till att närmare granska de morfologiska detaljerna inom detta område, 

 böra vi emellertid taga en överblick över dess närmaste omgivningar, särskilt Söder- 

 åsen i dess helhet. 



Sedd från sandfälten vid Ljungbyhed och Bonarpshed eller från lerslätterna 

 kring Åstorp gör åsen sig starkt gällande i landskapsbilden. Tlorstkaraktären är 

 nog så påtaglig och framträder särskilt tydligt om man rundar åsens nordvästra 

 spets och tar en samlad överblick över hela den norra delen. Den relativa höjden 

 är eljest ingalunda stor, vid Åstorp ungefär 30 m, vid Kärreberga och Wrams 

 Gunnarstorp 60 ni. Brytningen mellan de odlade eller i varje fall skoglösa slätterna 

 och åsens skogklädda sidor är emellertid ofta mycket framträdande. 



På ungefär 170 meters höjd finna vi vid åsens mitt en kullig platå. Från 

 denna platå sänker sig åsen i mer eller mindre tydliga avsatser åt alla håll. Om- 

 stående teckningar äro särskilt av intresse därför att de visa, att åsen nordväst om 

 Röstånga (tvärprofilerna 1 — 4) är i morfologiskt hänseende av en helt annan typ 

 än sydost om denna plats (profil 5). Den starkare utjämningen av åsen i dess syd- 

 västra del har ej sin grund enbart i de tektoniska förhållandena utan även i berg- 

 grundens beskaffenhet. Denna utgöres nämligen i åsens sydöstra del av sedimentära 

 bergarter, mest mjuka silurskiffrar, men i övrigt av kristallina bergarter. 



Av allmän morfologisk betydelse äro också de riktningar, som vi finna mest 

 framträdande hos åsen. Att dessa även hos en stor del av dalarna, liksom hos åsens 

 sidor, sammanfalla med åsens nordväst-sydostliga längdriktning, ger ju endast en 

 anledning att även i deras bildning se ett tektoniskt inslag. Av vidstående tabell 

 framgår, att riktningen varierar mellan ungefär N 60° W och N 30° W. 



