Tektoniska och petrografiska undersökningar inom Fennoskandias södra randzon 17 



Gneisen är överallt starkt förklyftad men sällan förskiffrad. Strukturen är van- 

 ligen mera sträckt än skiffrig. Strykningsriktningen eller strimmornas riktning är 

 nordvästlig till västlig. 



Under mikroskopet visar bergarten en granoblastisk struktur dock med van- 

 ligen tydlig kristallisationsskiffrighet. Denna senare framträder under mikroskopet 

 lika myckel i de små tunna, sinsemellan parallella kvartslinserna som i biotitslirorna 

 (Pl. II, fig. ]). Kataklasstruktur liar ej observerats. 



Väsentliga mineral i gneisen äro kalifaltspat, sur plagioklas, kvarts och grön 

 biotit, bibeståndsdelar apatit, titanomagnetit och zirkon, sekundärt bildade hämatit, 

 klorit, leukoxen och kaolin. 



Kali fälts pat en är i allmänhet frisk. Den utgöres dels av mikroklin dels av 

 ortoklas och är ej sällan mikropertitisk. Plagioklasen kan vara fullkomligt klar men 

 är oftare matt; tvillinglamellerna äro dock tydliga. Den har sammansättningen 

 Ab 87 An 13 Ab 80 An 20 . 



Kvartsen uppträder liksom fältspaten i oregelbundna korn, eller i små linser. 

 Utsläckningen är vanligen normal, sällan undulös. 



Biotiten är starkt pleokroistisk, mörkt blågrön — svagt gulgrön. Den förekom- 

 mer tillsammans med malmkornen i parallella stråk. Av nästan samma gulgröna 

 färg som glimmern äro de tämligen rikligt förekommande, fintrådiga eller småfjälliga, 

 ej eller svagt pleokroistiska /lYonY-aggregaten. Dessa äro utan tvivel bildade ur 

 hornblende, ehuru varken detta mineral själv eller pseudomorfoser av detsamma 

 iakttagits. 



Apatiten förekommer tämligen rikligt i oregelbundna eller äggfortniga korn. 

 Zirkon är endast iakttagen i enstaka små kristaller. 



MalmJcornen äro omgivna av eller helt ersatta med ett vitt, porslinsartat, knap- 

 past genomskinligt aggregrat, säkerligen leukoxen. Den nybildade hämatiten finner 

 man anhopad dels i den starkare vittrade fältspaten dels i sprickor i de övriga 

 mineralen. 



Mikroklin-gneis. 



Den sura, rent röda gneisen har ofta en mycket otydlig parallellstruktur, upp- 

 kommen genom växling av kvartsrikare och kvartsfattigare lag. Bergarten har i 

 regel en normal täthet och hållfasthet, men blir å vissa ställen lösare och lätt sönder- 

 fallande. Den erinrar då i ej ringa grad om en sandsten med föga cement. A 

 andra ställen verkar gneisen rent massformig; den kan då hava en utpräglad glasglans 

 och starkt röd färg samt verka hårdare och tätare men mera spröd än eljest. Då denna 

 senare utbildning endast påträffats i närheten av de större diabasgångarna är den 

 säkerligen att betrakta såsom uppkommen genom kontaktmetamorfos (se sid. 24). 



Under mikroskopet visar sig den sura gneisen bestå väsentligen av kalifaltspat 

 och kvarts i små oregelbundet formade korn. Härtill kommer i ringa mängd sur 

 plagioklas, biotit, klorit, malmkorn (magnetit) samt apatit. 



3 



