18 



Assar Hadding 



Kvartsen upptager bergartens huvudmassa. Den är rik på vätskeinneslutningar 

 men är i övrigt klar, sprickfri och med normal utsläckning. 



Huvudmassan av fältspaten utgöres av en vanligen frisk mikfoMin. 



Plagiokiasen är sällan frisk men visar dock tydlig In mellering. Den utgöres av 

 oiigoklas med en sammansättning Ab 85 — An 15 . 



Biotiten är starkt pleokroistisk, mörkgrön till ljusgul. Den liksom magnetiten 

 förekommer endast i mycket ringa mängd. 



Utom denna normala typ av den sura gneisen finner man här och var inom 

 Röstångaområdet även en .med mera framträdande parallellstruktur, i vilken tunnare 

 eller tjockare kvartsband växla med mera fältspatrika lag eller linser. 



Diabas. 



Näst gneis är diabas den till utbredningen betydelsefullaste av de kristallina 

 bergarterna inom Röstångafältet. Den är ej begränsad till det norra området utan 

 uppträder även i det södra, genomsättande de sedimentära bergarterna. Alla diabas- 

 gångarna, hava en i stort sett nordvästlig-sydostlig riktning. De skilda gångarna 

 äro emellertid ej fullkomligt parallella, ej heller är en gångs riktning överallt den- 

 samma. 



Den mest framträdande av gångarna inom det kristallina området, i det föl- 

 jande kallad »stora diabasgången», kan man följa från järnvägsskärningen SO om 

 Röstånga st:u över stora kvarndammen förbi Turisthotellet samt vidare åt NW längs 

 Nackarpsdalens NO -sida. Den böjer därefter åt NNW och N förbi Odensjöbäcken, 

 varefter den återtager sin nordvästliga riktning. Vid gångens SW-sida finner man 

 sandsten och gneis jämte några smärre breccior, vid dess NO-sida däremot en 

 mäktig kvartsbreccia. Först i områdets norra del, där gångens riktning övergår från 

 NNW" till NW, blir breccian genom ett inskjutet gneisparti skild från diabasen. 



På ett par ställen, nämligen dels i Röstånga samhälle och dels vid Odensjö- 

 bäcken, finnes diabas även N om den stora kvartsbreccian. Av denna gång, 

 »norra diabasgången» , ser man ej något spår mellan de båda nämnda platserna. 



Omedelbart S om Odensjön uppträder en tredje, betydligt smalare diabas- 

 gång. Ungefär 100 m längre åt OSO är bergarten väl blottad i en vägskärning, 

 men är därefter dold under moräntäcket ända till vid pass 500 m SO om Oden- 

 sjön. Gången har sedan en mera ost-västlig riktning och visar en fullständigt om- 

 vandlad bergart. Vi kalla i det följande denna gång » Odensjögången» . 



Ett par smärre partier av i amfibolit omvandlad diabas, hava också obser- 

 verats i gneisbranterna vid Odensjöns östra och västra sida samt strax N om 

 kartans lokal 34. 



Inom det sedimentära området uppträda tre diabasgångar nämligen en gång, å 

 vilken kyrkan är belägen, en annan 100 m längre åt SW samt slutligen en stor 

 och i terrängen tydligt framträdande gång vid Röstångamölla, c:a 1,2 km S om 



