20 



Assar Hadding 



mineralen hornblende, biotit, klorit och kaolin. På några ställen förekommer även 

 rikligt med kalkspat. 



Plagioklasen bildar överallt bergartens huvudmassa. Den uppträder i såväl 

 idiomorf som allotrimorf utbildning. Den utgöres i regel av basisk labradorit med 

 ungefärlig sammansättning Ab 33 An 67 . Stundom visar den emellertid zoiistruktur 

 med mot periferien avtagande anortithalt. I grovkornig, kvartsrik bergart bestämdes 

 sammansättningen av en sådan plagioklaskristalls yttre del till A.b 52 An 48 . Den 

 fältspat, som förekommer i granofyrisk sammanväxning med kvarts, är ännu surare. 

 Lamellerna äro emellertid i allmänhet för små för att medgiva en säker bestämning. 

 Endast i ett fall har en bestämning kunnat göras. Det visade sig att en oligoklas- 

 albit förelåg. 



• Kvarts förekommer relativt rikligt i diabasen. Den bildar alltid fyllnadsmassa 

 mellan de övriga mineralen. 



Augiten uppträder mest i oregelbundna korn; någon gång äro de dock idio- 

 morf t utbildade, även mot plagioklasen. Den senare synes sällan genomsätta augiten. 

 Färgen är blekt brun; pleokroism saknas. Genomgångarna efter (110) äro starkt 

 framträdande, de efter (010) kunna vara goda men saknas i allmänhet. Tvilling- 

 bildning efter (100) är ej sällsynt. Augiten har stundom en stänglig utbildning 

 och kristaller av denna typ visa ofta en streckning parallellt med basis. I snitt 

 efter (010) hava tvillingar av dessa kristaller ett fjäderlikuande utseende. 



I optiskt hänseende visar augiten normala egenskaper, c : c — 48°. 



Augiten är till en stor del omvandlad i hornblende och klorit. Båda dessa 

 mineral kunna uppträda tillsammans och vid sidan av frisk augit. Uralit med 

 kärna av augit är ej heller ovanlig. Uralitens genomgångar äro vanligen mycket 

 markerade. Dess pleokroism är stark, ljust gul — mörk brun. c >> b ~> a; c :c = 18°. 

 K/oriten förekommer såväl i småfjälliga nästan täta aggregat som i något större 

 radialstråligt ordnade fjäll. Pleokroism stark: c mörkbrun, b olivgrön, a blekt gul. 

 Optiskt negativ; de listformiga tvärsnitten optiskt positiva, c: c omkring 0°. 



Glimmer har i några fall observerats i den grovkorniga diabasen. Den ut- 

 göres alltid av biotit, starkt pleokroistisk: ljusgul — svartbrun, c — b > a. 



Apatit förekommer rikligt, mest i nålformiga kristaller. Malmkornen utgöras 

 av magnetit. — I den något omvandlade diabasen uppträda kalkspat och mera 

 sällan granat som nybildningar. Det förra mineralet är vanligt som sprickfyllnad. 



Diabasens avsöndring är i gångens centralare delar typiskt pelarformig, men 

 pelarna bliva mera sällan så vackra som hos basalt. Vid bergartens vittring falla de 

 sönder i de från de flesta diabasförekomster välkända karakteristiska, skålformigt 

 uppbyggda kloten. 



Som inneslutningar i diabasen uppträda, så vitt jag kunnat finna, aldrig oför- 

 ändrade eller igenkännbara block av sidobergarten. Däremot finner man här och 

 var i gångens perifera delar dels grovkristallina kvarts-fältspat-aggregat, dels finkri- 

 stallina sura sliror, vilka med all sannolikhet kunna antagas hava uppkommit genom 

 omkristallisation eller assimilation av gneisblock. Bäst studerar man dessa inneslut- 



