22 



Assar Hadding 



södra under ett gneistäcke och härför tala bergartens likartade uppträdande och 

 lika beskaffenhet å de båda platserna. En förbindelse med den stora gängen på 

 breccians andra sida vore också tänkbar, däremot är det, som vi längre fram skola 

 se ej möjligt att tolka breccian som en yngre bildning, vilken klyver en bred gång 

 på längden. 



Bergarten i den norra gången skiljer sig föga från den i stora gången. Den 

 mindre mäktigheten gör, att man i den förra aldrig finner så grovkorniga former 

 som i den senare. 



Odensjögången. 



Odensjögäugi n är endast ungefär 10 m mäktig och således betydligt mindre 

 än de båda ovan beskrivna gångarna. Bergarten i densamma är också till större 

 delen helt olika, den i de båda andra gångarna, och olikheten har, som vi skola se, 

 sin grund i den metamorfos, som bergarten i den mindre gången undergått. 



En normal utbildning å bergarten finna vi 500 m SO om Odensjön vid lokal 

 49. Diabasen är här grå, medelkornig och med rostbruna vittringsklot. Under 

 mikroskopet visar den sig vara en normalt utbildad kvartsdiabas av Kongatyp. 

 Strukturen är utpräglat ofitisk (till skillnad från vad förhållandet är i traktens 

 övriga diabasgångar). Augiten är mycket svagt färgad, möjligen med mera dragning 

 i rödbrunt än hos de övriga diabaserna. Kvarts förekommer endast ytterst sparsamt. 



I Odensjöns södra dalvägg har diabasen likaledes en normal utbildning. Där 

 uppträda emellertid spår av den metamorfos, som på andra ställen är så starkt 

 framträdande. Den ger sig makroskopiskt först tillkänna genom uppträdandet 

 av sekundärt bildat hornblende. Därjämte får bergarten vanligen en skiftning i 

 rött av nybildad granat. 1 regel visar den också en mer eller mindre tydlig paral- 

 lellstruktur. Denna granatförande bergart, vars samhörighet med diabasen inte 

 endast framgår av fältobservationerna utan även av de övergångsformer som finnas, 

 övergår i sin tur i en hornblendebergart, rik på stora granater och med utpräglat 

 sträckt struktur. Denna typ är särskilt väl utbildad O om lokal 49, c:a 600 m 

 SO om Odensjön. 



Under mikroskopet visar det sig, att diabasen undergått en fullständig om- 

 vandling. Augiten och labradoriten äro ersatta av hornblende, oligoklas-albit och 

 granat. Strukturen har blivit granoblastisk. I övrigt finner man rätt starka väx- 

 lingar i bergartens beskaffenhet. Augiten kan finnas till någon del bevarad även 

 om bergarten är rik på nybildad granat. Hornblendet uppträder då i fintrådiga 

 aggregat. Plagioklasen är omvandlad i en finkornig, tät massa rik på sericitiska in- 

 lagringar. Epidot (Pistacit) uppträder tillsammans med hornblendet i småkorniga 

 aggregat. Magnetit förekommer rikligt, dels i små kristaller, dels som finfördelat 

 stoft i springor i oeb mellan de övriga mineralen. 



I en annan likaledes granatrik form av amfiboliten är hornbleudet utbildat i 

 stora oregelbundna korn, tämligen fria från inneslutningar. Pleokroism stark; 



