Tektoniska och petrogvafiska undersökningar inom Fennoskandiaa södra randzon 23 



b svartbrun, c mörkgrön, a starkt gul. Kvarts finnes i relativt stor mängd jämte 

 sur plagioklas (albit och oligoklas). Epidot saknas. Magnetiten förekommer endast 

 i oregelbundna korn. Granaten är full av inneslutningar, mest kvarts, i mindre 

 mängd bornblende. Strukturen är riktningslös, granoblastisk. 



En tredje form av bergarten bar samma mineralbestånd som den föregående, 

 men skiljer sig från den genom en utpräglad parallellstruktur. Hornblendet är 

 mera stängligt och ligger samlat i mörka strängar, skilda från varandra genom 

 ljusare partier bestående av plagioklas-kvarts eller granat. Denna senare är delvis 

 tydligt idiomorf. 



De ovan beskrivna, mörka, granatrika amfibolitformerna stå emellertid ej över- 

 allt som slutresultatet av diabasens omvandling. I gångens östra del skall man 

 finna, att metamorfosen gått längre. Amfiboliten övergår där dels i en lätt sönder- 

 fallande amfibolitskiffer, dels i en tämligen ljus hornblendebergart med gneisartat 

 •utseende, snarast påminnande om en basisk bornblendegneis. Möjligen är denna 

 bergart bildad genom omvandling av diabas-dränkt gneis. Under mikroskopet visa 

 dessa bergarter en granoblastisk struktur. De bestå väsentligen av kvarts, basisk 

 oligoklas (Ab 7o An 30 ) samt hornblende, det senare av samma typ som i amfiboliten. 

 Granat förekommer sparsamt. 



Av diabasens omvandling framgår, att gången varit utsatt för starkt tryck. 

 Det är också påtagligt, att gångens slingrande förlopp ej är primärt utan en följd 

 av horisontella förskjutningar i berggrunden. Trots bergartens här och var starka 

 förskiffring är dock den ursprungliga gångformen ej helt utplånad. Man kan i fältet 

 utan svårighet följa bergarten och även iakttaga (vid lokal 48) några apofysartade 

 utskott från gången. S om Odensjön är bergartens uppträdande något oklart. 

 Diabasen är synlig dels i dalväggens översta del, dels i en vägskärning 75 m längre 

 åt SO. Efter den förra förekomsten att döma är gångens riktning N 70° W. 

 Diabas är också synlig SW om den nordvästliga förekomsten, och bergarten är även 

 på detta ställe starkt metamorfoserad. 



Diabasgången vid Röstånga kyrka. 



Bäst tillgänglig är bergarten i denna gång i branten S om kyrkan, men den 

 är även synlig i vägen och på skolplanen N\V om kyrkan samt i järnvägsskär- 

 ningen SO om densamma. Gången har en riktning i NNW. Dess bredd är vid 

 kyrkan ungefär 50 m, längre åt SO är den något mindre. Gängen utkilar åt 

 NW, men utan tvivel står den, liksom också den sydvästligare gången, i förbindelse 

 med den stora diabasgången. 



Bergarten är typisk Kongadiabas. Den är starkt förklyftad, men visar ej vare 

 sig så stark krossning som den stora gången i järnvägsskärningen, eller så stark 

 metamorfos som Odensjögången. Bergarten är tämligen frisk, grå till svart, i 

 gångens mitt medelkornig. De vanliga typiska vittringsfenomenen kunna iakttagas 

 även vid denna gång. 



