Tektoniska och petrografiska undersökningar inom Fenno.skaiidiaH södra randzon 31 



Under mikroskopet visar sig den sandstensliknande bergarten bestå av oregel- 

 bundet formade kvartskorn ocb kvartsaggregat inbäddade i ett rikligt förekommande 

 cement av muskovit ocb finfördelad kvarts. Muskoviten skiftar svagt i grönt. Den 

 uppträder aldrig i större fjäll utan endast i finkristallina aggregat. Ljusbrytningen, 

 dubbelbrytningen ocb den optiska orienteringen äro de för muskoviten karakteris- 

 tiska. Kvartskornens flikiga form och avrundade hörn ocb kanter visar, att berg- 

 arten ej är av kataklastisk natur i vanlig bemärkelse. Man får av den mikro- 

 skopiska bilden det intrycket att kornen äro korroderade. Utan tvivel stamma de 

 från den sura mikrolingneisen och genom fältspatens omvandling i muskovit och 

 kvartsens partiella upplösning hava de kommit att ligga tämligen glest spridda i 

 det ovannämnda cementet. Bergarten är således snarast en sandsten eller ett vitt- 

 ringsgrus bildat i förkastningssprickan. 



Ät söder övergår sandstenen i en bergart som makroskopiskt skiljer sig från 

 densamma endast genom sin tydliga brecciestruktur, grå block i ett rött cement. 

 Under mikroskopet visar det sig emellertid, att breccian bar ett annat mineralbestånd 

 än sandstenen. Blocken bestå av enbart kvarts i grövre eller mera finkorniga 

 aggregat och därjämte ett ocb annat mikrolinkorn. Glimmer saknas fullständigt. 

 Cementet utgöres av finfördelad kvarts impregnerad med hematitstoft. 



Inom breccian finner man även linsformiga partier, som under mikroskopet 

 visa sig bestå av finkornigt kvartsaggregat med enstaka muskovitfjäll och mörkgrå 

 block med korroderade kvartskorn i ett nästan ogenomskinligt cement. Breccian har 

 således delvis samma karaktär som den förut omnämnda mylonit-breccian vid lokal 

 17. Den genomsättes av minst två yngre spricksystem. 



I breccians södra del, d. v. s. närmast gneisen, består bergarten av gneisblock 

 inbäddade i ett kvartscement. Gneisen i blocken är emellertid starkt vittrad. Fält- 

 spaten är till stor del omvandlad i muskovit och i vissa delar av blockeu ligga 

 därför kvartskornen i ett finkornigt muscovit-kvartsaggregat. Blocken visa således 

 i viss mån samma beskaffenhet som den ovan beskrivna sandstenen. 



Hur har denna sandsten och breccia bildats? Utan tvivel genom mikroklin- 

 gneisens vittring, vittringsgrusets sili Heering och en upprepad brecciebildning. Att 

 vittringsgruset befinner sig »in situ» och ej är i en spricka nedspolat material, 

 framgår av följande: kvartskornen äro starkt flikiga och kunna ej hava varit ut- 

 satta för någon transport; de ligga inbäddade i finaste vittringsmjöl och någon 

 antydan till sortering av materialet finnes ej; i gneisbreccian kan man se en över- 

 gång mellan den sandstensartade bergarten och gneisen. Om vittringen skett längs 

 en spricka, hava vi således här spår av spricksystem åtskilligt äldre än breccian. 

 Hur vittringen kunnat bliva så stark just på detta ställe, kan jag för närvarande ej 

 uttala mig om. Liknande djupa, i sidled tydligt begränsade förvittringszoner har 

 jag emellertid observerat även på andra ställen i det skånska urberget, särskilt i de 

 stora stenbrotten vid Dalby och Björnstorp. Jag hoppas vid annat tillfälle få åter- 

 komma till dessa bildningar. 



Utom de i det föregående beskrivna breccieformerna finner man inom den 



