34 



Assar Hàdding 



brecciebildning. De mineralaggregat, som sammankitta blocken, bilda ett nätverk av 

 ådror, och man kan direkt iakttaga, att dessa ej alltid sammanflyta utan ofta genom- 

 skära varandra. De genomsatta av dessa ådror måste vara bildade innan de sprickor 

 uppstodo, vilkas mineralutfyllnader bilda de genomsättande ådrorna. En viss tid 

 måste således hava förflutit mellan de olika förkastningarna eller glidningarna. 



Vid beskrivningen av breccians petrografiska beskaffenhet hava limonitbreccior 

 omnämnts såsom regenererade kvartsbreccior. Utom denna den mest iögonenfallande 

 regenerationen kan man även finna spår efter en eller flera andra, mindre tydliga 

 därför att sprickorna vid de olika bristningarna ständigt utfyllts med samma mineral. 



För att de tektoniska rörelser som tid efter annan skett i sprickzonen skola 

 komma till synes i en regenererad breccia fordras emellertid, att bergarten äger en 

 viss fastbet. Där blocken blivit helt eller delvis pulveriserade, måste således den 

 lösa massan först hårdna, t. ex. genom silificering, innan en regeneration kan äga 

 rum. På detta sättet regenererad är breccian såsom förut nämnts vid bl. a. lokal 17. 



Smärre breccior. 



Utom den stora kvartsbreccian förekomma inom Röstångafältet ett flertal 

 mindre betydande. En av dessa, nämligen rivningsbreccian i den kambriska sand- 

 stenen, hava vi redan omnämnt (sid. 14). Liksom denna uppträda också de övriga 

 mest vid diabaskontakter. En vacker breccia med kvarts-cement och gneisblock har 

 påträffats vid lokal 32. Silificeringen är märkbar även i blocken. Limonit upp- 

 träder i mindre mängd som utfyllnad, utan att visa någon regeneration av breccian. 



Vid lokalerna 44 och 46 bava vid diabaskoutakten observerats obetydliga 

 breccior i gneisen. 



Ungefär 250 m N om lokal 34 synes (V om stigen) ännu en breccia i gneisen. 

 Den är i ett par hänseenden olik traktens övriga breccior, nämligen dels däri att den 

 ej ligger i närheten av någon diabasgång, och dels däri att den är ren pyrolusit- 

 breccia. Kittet förekommer nästan enbart i smala ådror, vilka utkila vid breccians 

 sidor. Breccian övergår på så sätt i gneisen. Mellan de större blocken kan man 

 dock här och var se smärre brottstycken helt inbäddade i cementet. 



