38 



Assar Hackling 



eller nord-västliga dislokationslinjen. Den sammanfaller ej med mineralens sträck- 

 riktning. 



Även inom diabasen kan man stundom få se en om förskiffring erinrande 

 parallellförklyftning efter samma huvuddislokationslinje. Så är t. ex. fallet i järn- 

 vägsskärningen lokal 2. 



Ännu mera framträdande än förskiffringen äro de krosszoner och rivnings- 

 breccior som iakttagits inom området. De senare hava redan avhandlats och här 

 skall endast framhållas, att deras riktning sammanfaller med det nordvästliga sprick- 

 systemets. Genetiskt ej att skilja från brecciorna äro krosszonerna med löst och 

 stundom nästan mjölfint material. De följa i regel dislokationslinjerna, men fall 

 hava också observerats, då de ligga vinkelrät mot dessa. Så är t. ex. fallet vid 

 lokal 44, där krossningen varit särskilt intensiv. Krosszonen har där en riktning i 

 N 27°— 33° O. 



Glidytor hava endast påträffats på ett ställe, nämligen i sandstenen vid lokal 

 6. Striorna äro nästan horisontella och hava en ost-västlig riktning. De visa således, 

 att bär försiggått en horisontalförskjutning i denna led. Glidytorna äro emellertid 

 starkt buktade och utan större utsträckning (de upplösas i bredare mera otydliga 

 glidzoner), och de tyda således ej på någon förskjutning i större skala. 



Av ett ej ringa intresse äro de små förskjutningar, som man inte sällan på- 

 träffar såväl i sandstenen som i gneisen. De äro alltid kombinerade med en sätt- 

 ning och framträda bäst där de övertvära mer eller mindre flackt liggande förklyft- 

 ningsplan. En närmre granskning av förhållandena visar, att de ej äro att betrakta 

 såsom verkliga horisontal förskjutningar utan endast äro skenbara. De hava upp- 

 kommit genom diagonalförkastningar i förhållande till ett visst system förklyftnings- 

 ytor. I allmänhet förbises nog dessa förkastningar och i vissa fall, t. ex. då berg- 

 arten är särskilt rik på förklyftningsytor, kunna de vara omöjliga att säkert påvisa. 

 Under gynnsamma omständigheter, t. ex. då kvartsådror uppträda i några av de 

 sprickor, som skäras av dislokationslinjen, bliva emellertid förkastningarna synner- 

 ligen iögonenfallande. Så är fallet vid lokal 49. Kvartsådrorna, som genomsätta 

 såväl sandstenen som amfibolen, stryka i N 55° — 68° O med stupning ungefär 75° 

 i NW. Förkastningen har skett efter en linje i N 75° W och så att det södra 

 partiet sänkts i förhållande till det norra. 



Det är tydligt, att dislokationer, som uppstått längs ett eller flera av var- 

 andra skärande spricksystem, hava stor betydelse för bestämningen av de olika 

 systemens relativa ålder. I ovan relaterade fall är givetvis sprickorna i WNW, 

 längs vilka förkastningar ägt rum, yngre än de nordostliga. Även på en del andra 

 ställen visa sig de, det stora nordvästliga dislokationsstråket följande, sprickorna vara 

 yngre än alla de övriga. Det gives emellertid undantag. S om lokal 49 är sand- 

 stensryggen uppdelad i ett flertal smärre partier, förskjutna i förhållande till varandra 

 i nord-sydlig riktning (ungefär i N 20 W) och så att deras ostligare del skjutits åt 

 N i förhållande till närmast västligare. Härigenom får man en allmän omsväng- 

 ning av sandstenens nordgräns, fullkomligt motsvarande den förändrade riktningen 



