42 



Assar Hadding 



överfördjupning inåste hava sin grund i sättningar i själva bottnen 1 . Det är 

 emellertid högst sannolikt, att dalen ej alltid varit så hopträngd i norra delen som 

 den nu är. Det gneisparti,- vilket kommit att stå som en kil mellan Nackarps- 

 och Odensjödalarna, har naturligtvis lättare än övriga delar av dalarnas sidobranter 

 fallit offer för de nedbrytande krafterna. Nedrasade delar av detsamma hava där- 

 vid inkräktat på dalens bredd och samtidigt bidragit till Odensjöns uppdämning. 

 Det bör i detta sammanhang påpekas, att någon sjön uppdämmande moränvall 

 icke existerar, och Hennigs uppgifter måste således vara grundade på någon miss- 

 uppfattning. Dalbottnen såväl över som under sjöns yta utgöres väsentligen av 

 samma kantiga gneisblock, som vi finna i dalsidornas talusbildningar, och de höra 

 också samman med dem 2 . Hennig har däremot fullkomligt riktigt tolkat den lilla 

 mossens betydelse för sjöns utseende; den fyller ut dess norra del och ger den 

 därigenom en mera avrundad form. 



Inom Röstångaområdet påträffar man utom de ovannämnda stora dalarna en 

 mängd smärre. Ingen av dessa är bildad helt utan tektonisk medverkan, men flera 

 av dem måste betraktas som rent tektoniska. Så är t. ex. fallet med en hel svärm 

 med Nackarpsdalen parallella och densamma omgivande smådalar och likaså med 

 den lilla skarpt markerade dalen mellan den kambriska sandstenen och amfiboliten 

 vid lokal 49. 



Röstångaområdet under nedisningen. 



Upprensningen av de stora dalarna. 



Även om dalarna bildats på grund av att bergarterna genom tektoniska rörelser 

 pressats sönder längs vissa linjer, hava de dock ej genom dessa rörelser erhållit sitt 

 nuvarande djup. Vi måste tänka oss, att blocken och vittringsgruset på något sätt 

 bortförts från sprick- och krosszonerna. I det föregående hava vi redan diskuterat 

 möjligheten av fluvial erosion och funnit att den är den minsta tänkbara. Det återstår 

 således att undersöka, vilka andra faktorer som kunnat spela någon större roll vid 

 dalarnas upprensning. De enda, som härvid kunna komma ifråga, äro glacial 

 erosion och abrasion. 



Av glacial erosion har jag ingenstädes kunnat finna spår inom området. De 

 tvärbranta klippväggarna hava väl till största delen ändrat form och läge i postglacial 

 tid genom upprepade ras, och det kan därför ej tillmätas någon betydelse, att de ej 

 visa tecken på glacial avslipning. Det finnes emellertid ett par förhållanden, som 

 enligt mitt förmenande tyda på att dalarna ej varit utsatta för glacial erosion. Först 



1 Även om vi bortse från de lösa jordlagren i Nackarpsdalen, måste dess botten ligga av- 

 sevärt högre än Odensjöns, enligt beräkning knappast under 50 m ö. h. 



2 Underlaget för mossen kan mycket väl även utgöras av något moränmaterial (jämte dy) 

 men för uppdämningen av sjön kan den endast ha spelat någon roll såsom utfyllnad mellan talus- 

 blocken. 



