44 Assar Hadding 



90 m. 1 nordvästra Skåne har man ej anträffat kritbildningar i fast klyft och vi 

 hava därför knappast någon möjlighet att där fastställa gränsen för krithavets trans- 

 gression. I det lilla kritfältet vid Felestad-Torrlösa, 15 km SW om Röstånga, ligga 

 kritavlagringarna på ungefär 20 m höjd ö. h. och även om vi antaga, att krit- 

 havets strandlinje ligger på den dubbla eller tredubbla höjden, och man har inga 

 som helst skäl att i denna del av Skåne förlägga den ens så högt, kunna dock de 

 stora dalarna i Röstångafältet ej hava upprensats genom marin abrasion under krit- 

 tiden. De ligga nämligen, som ovan framhölls, delvis mer än 60 m ö. h. 



Den transgression, som började under slutet av trias-perioden, nådde utan 

 tvivel sitt maximum under den tidigare delen av jura- perioden eller närmre bestämt 

 under tiden för Höörsandstenens bildning. Genom äldre undersökningar veta vi att 

 denna sandsten avsatts i ett mot NW öppet bäcken,- sannolikt en havsvik. Ehuru 

 givetvis huvudmassan av avlagringarna under den följande kontinentala perio- 

 den denuderats, kvarstå dock å flera ställen smärre rester av dem. Tack vare detta 

 förhållande är det också möjligt, att något så när bestämma den marina gräu- 

 sen. De nordliga observationspunkterna vid Färingtofta, Röstånga och N. Hul- 

 tarp ligga alla på ungefär 70 m ö. h., de sydligare i Munkarps socken och vid 

 Höör på en något högre nivå, vanligen mellan 70 och 80 m men stundom högre. 

 Så ligger t. ex. Postgraven vid Höör 83,4 m ö. h. 2 . Det är ej osannolikt, att 

 anledningen till att man finner sandstenen i NW på en lägre nivå än i SO är 

 den, att det sydostliga partiet blivit starkare upplyftat än det nordvästra. Om så 

 skulle vara fallet, kunna vi således ej förlägga bastidens marina gräns lika högt vid 

 Röstånga som vid Höör. Med hänsyn tagen till denudationeu kunna vi antaga, att 

 den vid de nämnda ställena knappast legat under 100, resp. 90 m över den nuva- 

 rande havsytan. Den kan emellertid mycket väl hava legat något högre. 



Av vad ovan sagts framgår, att liashavet ej kan hava täckt någon större del 

 av Söderåsen, men att det dock, då landsänkningen var som störst, med all sanno- 

 likhet nådde minst 25 — 30 m över den nuvarande bottennivån i de djupare ned- 

 skurna dalarna inom Röstångafältet. Om några svaghetzoner av den art vi förut 

 beskrivit vid denna tid funnits i berggrunden, måste havets abraderande verksamhet 

 ovillkorligen tagit sig uttryck i dalbildningar, och då de starka tektoniska störnin- 

 garna inom området till en väsentlig del ägt rum i prekambrisk eller paleozoisk 

 tid, finnas således alla förutsättningar för dalarnas första upprensning redan under lias. 



Om bergarternas och dislokationernas ålder. 



Av bergarterna äro sannolikt endast de båda gneisformerna av prekambrisk 

 ålder. Sprickriktningar, som endast påträffas i gneisen, kunna förmodas stå i sam- 

 band med dislokationer i prekambrisk tid. Av de tidigare anförda spricksystemen 

 bör av detta skäl en grupp, nämligen den med sprickor i N 20° — 40° O, anses såsom 

 prekambrisk. 



1 Nathorst 1887. 



8 Enligt ekonom, kartbl. Höör. 



