I sin inledning till andra upplagan av Däggdjursfaunan, vars företal är daterat 

 oktober 1847, utlovar S. Nilsson att i ett arbete om Sverige och dess inbyggare före 

 den historiska tiden utförligare framlägga sina åsikter om bl. a. den Skandinaviska 

 halvöns geologiska förhållanden. Ännu ett halvt århundrade därefter måste hans 

 minnestecknare i vetenskapsakademien konstatera, att detta löfte aldrig blivit in- 

 friat — med beklagande, »ty hans åskådning var i viktiga punkter före sin tid». 

 Då arbetet nu överlämnas åt trycket i samband med den fest, varigenom Fysiografiska 

 sällskapet firar 150-årsminnet av sin tillvaro, har vetenskapen naturligtvis i mycket 

 hunnit förbi häri -utvecklade ståndpunkter. Men särskilt med hänsyn till förf:s ban- 

 brytande betydelse inom såväl geologien och djurgeografien som arkeologien, liksom 

 till de i detta arbete framlagda åsikternas framsynthet, är det förvisso motiverat att 

 sent omsider framlägga för offentligheten detta alster av en forskargärning som hör 

 till de stoltaste inom Sällskapet. Därmed tages också första steget till utnyttjande 

 av S. Nilssons omfattande litterära kvarlåtenskap, som genom en storartad donation 

 av hans efterkommande överlämnats till Lunds universitetsbibliotek. 



Arbetet utgöres av populärvetenskapliga föreläsningar hållna i Stockholm under 

 maj 1847. Till belysning av dess tillkomsthistoria må endast anföras, att bildnings- 

 och uppfostringsfrågor på 1840-talet intogo ett lika stort rum i det allmänna in- 

 tresset som i våra dagar. Allt sedan den »stora» skolkommissionen på 1820-talet 

 hade de stått på dagordningen. Datum för folkskolestadgan, 1842, är redan ganska 

 mycket sägande. Bildningsfrågorna sammanknötos dessutom dels med de liberala 

 rörelser, som under dessa år främst inriktades på representationsrätt åt nya sam- 

 hällsklasser, dels med den allt starkare kring sig gripande nykterhetsrörelsen, vars 

 främste kämpe P. Wieselgren även var en nitisk främjare av de » bildningscirklar», 

 som vid denna tid uppstodo som en föregångare till våra dagars arbetareföreläs- 

 ningar och studiecirklar. Inom Svenska sällskapet för nykterhet och folkuppfostran 

 fingo dessa båda intressen stöd av ett stort antal framstående personer, och den av 

 sällskapet startade »Läsning för folket» hade i sin redaktion samlat så lysande namn 

 som Berzelius'. 



Både det nämnda sällskapet och bildningscirklarne hade en ivrig befordrare i 

 den ännu vid denna tid såsom liberal hälsade konungen Oskar I. Konungen sökte 

 även sprida sitt bildningsintresse bland samhällets högre kretsar, och enligt vad 



