Sverige och dess inbyggare före den historiska tiden 



XI 



f jell och begrafvit detta slägte jemte de öfriga organiska varelserna, under sina moräner 

 eller laviner, bland hvilkas rullstenssamlingar dessa sällsynta öfverlefvor anträffats. 



Förutnämnda allegater till aftonens föredrag antydde att professor Nilssons lektioner 

 nu sta på öf vergangen frän det geologiska fältet till det etnografiska. 



Såsom inledning till kunskapen om de menniskostammar, hvilka under olika tide- 

 hvarf efterträdt livarandra i vår nord, föredrog talaren den indelningsgrund till mennisko- 

 rasernas urskiljande, som blifvit uttänkt af professor A. Retzitjs, och nu mera är an- 

 tagen bland vetenskapsmännen öfverallt, samt beror pä olika hufvudskålsformer. 



De uppsatta afbildningarne förställde dessa formers två hufvudafdelningar : korthufvu- 

 dena ("brachycephali") och långhufvudena ( "dolichocephali" ). 



De gamla nordboernas icke metalliska vapen och redskap äga en förundransvärd 

 likhet med dem, som ännu träffas hos andra vild ar; hr Nilsson förevisade pilspetsar af 

 sten, uppgräfda i Sverige, Irland, Campagna di Koma, Grönland, Pennsylvanien, Mexiko, 

 Tierra del Fuego, alla sä lika hvarandra, som om de kommit ur samme verkmästares 

 hand; och samma öfverensstämmelse befanns emellan ljuster af ben, från Skåne och från 

 nordvestkusten af Amerika, emellan kastspjut från Skåne och från Grönland o. s. v. 



Slutligen heter det om femte och sjätte föreläsningarnas demonstrationsmaterial: 



Professorn visade afritningar och afgjutningar af detta hufvud [från Stångenäs], 

 jemte två andra till jemnförelse, alla tre så nära liknande hvarandra till form och storlek, 

 som menniskor af samma stam kunna likna hvarandra. Imedlertid voro originalerna från 

 vidt aflägsna orter. Det ena var funnet i en bevisligen fenicish grift på Malta; det 

 andra var konung Alexander O' 'Connors af Irland hufvud. 



Hr. Nilsson förevisade dels i original dels i afbild en mängd dylika kopparsaker, 

 såsom spiralformiga armband, hammarhufvuden, kedjor till betsel, svärd och sköldar, 

 spjutspetsar, knifvar, och en stridslur (eller måhända en offerlur) med kedja; alltsammans 

 utmärkt genom vackra former och prydligt arbete. Kopparn är icke smidd, utan gjuten; 

 kedjelänkarna inom hvarandra. Luren var i synnerhet märkvärdig genom godsets tunn- 

 het, och lemnade deri ett nytt prof på den länge förlorade men hos forntidsfolken be- 

 kanta konsten, att af koppar och brons gjuta ytterst tunna bleck, t. ex. såsom yta för 

 bilder. — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — 



I några strukna rader vid slutet av sista föreläsningen säger S. Nilsson, att 

 han »nödgas tillkännagifva, att den tillämnade expositionen ai' de saker jag här 

 förevisat, måste inställas». Emellertid synes en sådan utställning dock lia kommit 

 till stånd, om ock i mindre skala än planerat, ty Aftonbladet slutar sitt referat i 

 n:r 118 med att säga: »I går (d. v. s. tisdagen den 25) emellan klockan 12 och 2 

 voro alla de af professorn förevisade fornsakerna framlagda till särskildt beskådande 

 i Ja Croix's salong». 



Föreläsningarna rönte storartad tillslutning. Tidningarna uppge i sina referat, 

 att åhörarne voro så många som salen kunde rymma och även läktarna blevo all- 

 deles upptagna. Ett par gånger nämnes siffror; antalet stiger från omkring 600 

 personer till mellan 7 och 800. Posttidningen betonar särskilt, att samlingen var 

 lysande, och Aftonbladet omnämner gång pä gång, att det kvinnliga elementet var 

 talrikt representerat, kanske i syfte att skämta litet med könets nyvaknade intresse 

 för vetenskapen. 



De i boklådorna utlagda subskriptionslistorna finnas ännu bevarade bland S. 



