2 



Sven Nilsson 



nära 70:de, på en st räcka af omkring 50 mil, är den land fast genom Finska Lapp- 

 land ocli Finland med den gamla verldens stora kontinent; tor öfrigt är den på alla 

 sidor omgifven af liaf — och dessa 2:ne omständigheter: att endast i den högre 

 Norden vara landfast, och i Södern omgifven af haf, har ett stort inflytande på det 

 ämne, jag här företagit mig att afhandla. Jag har derföre till en början ansett 

 mig böra derpå fästa uppmärksamheten. 



Hvad landets yta beträffar, så är det i allmänhet ett bergigt och skogrikt land, 

 beströdt med sjöar och floder, och hufvudmassan af dess berg utgöres af gneisartad 

 granit. Denna plutoniska bergart, i hvilken aldrig finnes och aldrig kan finnas något 

 enda spår efter organiska alster, utbreder sig mer och mindre i de flesta delar af 

 landet och utgör der jordgrunden, än betäckt af lösa jordlager, än blottad i hori- 

 sontela eller sluttande planer, än höjande sig till ensliga kullar eller sammanhängande 

 åsar, än djerft uppstigande i väldiga massor, dels som kölar och bergsryggar, dels 

 som pyramider eller runda kupoler. — Utom dessa utgöres en stor del af landets 

 yta af flolägriga 1 Neptuniska bergarter, hvilka oftast innesluta förstenade skaldjur och 

 växter, som alla samtliga, på hvad höjd öfver hafvet de nu än ligga i bergmassan 

 inbäddade, visa att de lefvat i oceanen och oftast på ett betydligt djup. I södra 

 trakterna af landet förekomma fläcktals ännu yngre bergbildningar, alla af Neptuniskt 

 ursprung och alla inneslutande mer eller mindre talrika qvarlefvor af organiska 

 alster, hvilka fordom lefvat somliga på landet, andra i sött vatten, andra i hafvet. 

 Genom springor och öppningar i de flolägriga petrifikatförande bergen har der och 

 livar framvällt en glödgad massa af så kallad trapp, grönsten eller diorith, och 

 bildat än kägelformiga kullar, än långa vallar. — Sådan är i största korthet den 

 Skandinaviska halföns fasta botten, hvars längsta, bredaste bergsrygg, den norrslca 

 fjällryggen, har i allmänhet samma utsträckning från S. S. W. till N. N. O. som hela 

 landet, frän Lister i södra Norrige vid Nordsjön, till Tanaelfvens utlopp i Ishafvet. 

 Denna fjällrygg och dess utgreningar gifva hela landet sin hufvudsakliga konforma- 

 tion ; den sluttar långsamt åt öster, den störtar sig brant ned åt vester. På förra 

 sidan sänker den sig småningom och bildar ett, i allmänhet taladt, lutande plan mot 

 Östersjön, hvilket plan dock är afbrutet af jemförelsevis smärre åsar, som löpa nära 

 nog parallelt med den stora fjällryggen. Denna följer i norra delen af landet Is- 

 hafvets kust, är der genomskuren och liksom söndersplittrad af talrika, djupt in- 

 trängande fjärdar, omgifna af dristigt uppstigande ofta lodrätt i hafvet stupande 

 fjällsidor. I sin sydliga del går fjällryggen mera genom det inre af landet och 

 äfven här finnas, utom honom liggande, jemförelsevis smärre bergåsar, som ha 

 samma rigtning som han. 



Sådan är den allmänna rigtningen af halföns hufvudsakligaste berg. Men 

 nästan vinkelrätt från fjällryggen nedgå öfver landet talrika bergåsar från nordvest 

 till sydost, mellan hvilka ligga lika talrika mer eller mindre öppna dalar i samma 

 rigtning och i hvilka de från fjällen nedstörtande vattnen, som bilda större och 

 mindre floder, söka sitt lopp mot hafvet. Denna rigtning hos sidoåsarna och deras 

 dalar skönjes icke blott i det öfra Sverige, t. ex. i alla Norrlands floder, utan till 



