Sverige och dess inbyggare före den historiska tiden 



3 



och med i landets sydligaste landskap, Skåne, der man varseblir denna rigtning 

 icke blott i de få granitåsar, som der träffas, utan äfven i de minsta bergpallar, 

 som der framsticka ur jorden. Dessa stå således äfven, ehuru vidt aflägsnade, i 

 ett bestämdt samband med den stora fjällryggen, från h vilken de som sidoåsar utgå 2 . 

 Men fjällryggen är, som redan nämdes, halföns hufvud sakligaste grundberg och dess 

 rigtning bestämmer hela landets, hvars hufvudrigtning således är i sydvest och 

 nordost (eller S. S. W. och N. N. O.). Detta förhållande står icke isoleradt; kasta 

 vi en blick på Europas charta, så se vi, att hufvudrigtningen af dess. land är i det 

 närmaste den samma som Skandinaviens från N. O. åt S. AV., och betrakta vi en 

 globcharta öfver samma östra klothalfva, som vi bebo, så se vi, att hufvudmassan af 

 allt det land, som under närvarande verldsperiod är uppe öfver oceanens yta, har 

 i det närmaste samma rigtning från S. W. till N. O. som Skandinaviska balfön 3 . 

 Häraf se vi, att Nordens stora halfö utgör en integrerande del af östra balfklotets 

 nuvarande kontinent. An mer: följa vi landet uppåt nordost på globchartan och 

 öfvergå derifrån på vestra globsidan, så se vi att nya verldens kontinent är en fort- 

 sättning i samma rigtning, så att det hela bildar ett bälte kastadt snedt öfver globen, 

 visserligen icke jemnt, utan på sina ställen sargad t, på andra nära nog sönderslitet 

 såsom vid Panamanäset, på ett annat helt afbrutet t. ex. i Beringsundet - - men 

 dock alltid behållande samma hufvudrigtning. Att detta icke är något tillfälligt, att 

 det antyder ett system i det hela, en enahanda utvecklingsseries är påtagligt. 

 Här nödgas jag, för att ej missförstås, anticipera ett resultat, för hvilket jag fram- 

 deles skall i detalj framlägga bevis: att ytan af vår Skandinaviska balfö är stadd 

 i en ständigt fortgående rörelse på det sätt att norra delen allt jemt stiger, södra 

 delen allt jemt sänker sig, ehuru långsamt ocb för stunden omärkbart. Denna 

 stigande ocb sjunkande rörelse sker hufvudsakligen i rigtniugen af fjällryggen d. v. s. 

 efter landets längd, från norr åt söder [ändr. till: NO åt SW]. Samma rörelser har 

 man spår till i flera andra länder af Europa, ehuru de hittills icke blifvit i något 

 annat land med samma noggranbet iakttagna som bär i Sverige ocb detta är i syn- 

 nerhet härvarande kgl. Weteusk. Akad:s förtjenst, hvilket jag framdeles kommer 

 att ådagalägga; äfven i Amerika måste dessa oscillationer finnas, för att sluta af 

 samma räfflefenomen på bergen, som finnas bos oss. Ocb utan allt tvifvel skola dessa 

 oscillerande rörelser förmärkas i alla de länder, som utgöra det omnämnda bältet 

 kring jorden. Dock måste indifferencepunkter eller axlar mellan böjningen och 

 sänkningen finnas, ocb dessas rörelser märkas naturligtvis icke. Men utanför hela 

 denna massa — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — 



I framställningen förefinnes här en lucka, förorsakad därav att fyra à sex manuskript- 

 sidor saknas av de tjugoen, varav den första föreläsningen ursprungligen bestått. 



Emellertid har det varit möjligt att med full säkerhet avgöra, vad som innehållits 

 i denna lucka; dels ha vi i ett prospekt för dessa föreläsningar en uppgift om första 

 föreläsningens innehåll: "En blick på Skandinaviska halföns nuvarande fysiska beskaffen- 

 het; regioner för vexter och djur; snölinjen; glaciererna", dels ha vi i de dagliga tid- 

 ningarne för den tiden utförliga referat av föreläsningarne. 



3 



