4 



Sven Nilsson 



Det utförligaste referatet är Dagligt Allehandas, undertecknat H., och säkerligen 

 författat av S. A. Hedlund, som åren 1847 — 48 var medarbetare i tidningen och har 

 begagnat denna signatur. Den del därav som ungefärligen motsvarar luckan, finnes i 

 nummer 107 för den 11 Maj 1847 och lyder på följande sätt: "Såsom inledning härtill 

 beskref Hr. Prof. Skandinaviens närvarande physiska beskaffenhet. Dess sträckning, 

 mellan 55 och 71 lat. gr., går, i märkvärdig öfverensstämmelse med jordens öfriga kon- 

 tinenter, uti rigtningen frän Sydvest till Nordost. I denna direktion går neml. hela 

 gamla verldens kontinent, fran Gruineaviken på Africa till Asiens Ostcap. Afbrutet af 

 Beringsund gär den Amerikanska kedjan i samma linea, pä den motsatta hemisferen, 

 hvarigenom hufvudmassan af allt land, som höjer sig öfver vattenytan, ligger såsom ett 

 bälte snedt öfver jorden. Extremerna af detta bälte äro de mot hvarandra svarande Syd- 

 vest-Afrikanska och Sydost-Amerikanska kusterna. Utom detta bälte ligga Nya Holland, 

 Nya Zeeland och Söderhafvets smärre öar. En snillrik författare har velat göra Nya 

 Holland till stycket af en söndersprungen planet, som kommit inom jordens attraction och 

 der nedfallit. Prof. Nilsson visade, i enl. med Prof. Lovéns åsigt, att Australien tvertom 

 är jordens stationära del, måhända lenmingar af en försvunnen sydlig kontinent i . Denna 

 verldsdel hiirer nemligen ej till samma utvecklingsperiod som de öfriga. Dess besynner- 

 liga djur, såsom Kängara, Näbbdjuret, Trigonier och Cycadeer, hvilka öfverallt eljest äro 

 utdöda, återfinnas förstenade i åtskilliga delar af Europa, såsom på Jurabergefi, i den närmast 

 deröfver liggande grönsanden: i Sverige, vid Höganäs, Hör, Köpinge m. m. och bevisa 

 således Australiens qvarstående på äldre utvecklingsgrad. Det räknas derföre till Europas 

 Juraperiod. — Skandinaviens sträckning beror på den fjällrygg, Kölen, som stryker deri- 

 genom, med sina mänga vinkelrätt utgående grenar, kring hvilka, såsom kring benskelettet 

 landet lagt sig. Såsom blodkärl och ådror ligga deremellan dess många insjöar, rinna 

 dess floder. At öster frän kölen sluttar landet långsamt ned. mot Östersjön; åt vester 

 stupa fjällen brant ned mot Nordsjön med. djupa, inskurna vikar. Hela detta bergsystem 

 består af gneisartad granit, en plutonisk bergart, hvari lenmingar af organiska väsenden 

 ej kunna finnas. Dessa visa sig deremot i de Neptimiska bergarter af förstenade snäckor, 

 kaik och lerskiffer, som finnas öfverallt i Sverige. Mångfalden af Skandinaviens formation 

 bestämmer äfven mångfalden af dess Fauna och Flora, hvilka framträda i bestämda zoner. 

 Vandrar nian neml. fran Skåne med dess sandfält, dess rika sädesfält, dess kastanjer, 

 mullbär, storkar, (hvilka sedan deras ursprungliga bostäder, bokskogarne, blifvit ned- 

 huggna slagit sig ned på taken), dess kornsparfvar och näktergalar, hvilka sistnämnde 

 alldrig träffas ofvanom Hallandsås 0 , utåt den vestra kusten, genom Halland, Bohuslän och 

 uppåt Norrige, så visa sig tydligen dessa zoner för djurens och växternes lefnadsplatser. 

 Herr. Prof. omtalade en fisk, Sebast.es Norvegus, Rödfisk, som i den Bohusländska skär- 

 gården fångas frän ett djup af 5 till 7 hundra fots djup. Dä den ej kan lefva på mindre 

 än detta ofantliga vattentryck blir den vid sitt uppdragande till vattenytan alldeles van- 

 ställd, magen dragés ut genom käken, ögonen ryckas fram ur hufvudet o. s. v. För att 

 se på dunklet af detta djup har den ögon, stora såsom smä fickursglas. Då naturen ut- 

 rustat såväl detta djur, som alla öfriga varelser med förmögenheter, som passa för dess 

 lefnadsordning, kan man frän hvarje väsendes byggnad sluta till de förhållanden, hvar- 

 under de lefvat. Sedan man öfver Svinesund kommit in i Norrige och genom Christiania 

 stift uppåt Ringerike, hvaröfver Hr. Prof. gaf en högst romantisk skildring, nalkas man 

 fjällen. Pä dessa märker man fyra regioner: nederst granens, hvari Björnen, Illern, Uttern, 

 Eigen och Tjädern vistas : högre upp den dunklare tallens region. Här upphör åkerbruket 

 och man inträder i den ännu mörkare Björkens, och Videts, betesmarkernas, Nomad- 

 lifvets region. 



— — dalen. Vid ena sidan hänga bergen ined lösa klippstycken högt i luften öfver 

 oss; vid andra sidan framvältar sig i täta störtfall den fradgande strömmen, djupt 

 under oss. Det är redan Juli månad, men mot aftonen är luften särdeles kall och man 

 tyckes med hvarje steg närma sig viutren. Träden äro här smärre än der nere vid 



