Sverige och dess inbyggare före den historiska tiden 



9 



träffar man livarken björk eller ens vide; blott gräsvidet (Sal. berbacea) och några 

 andra fjällväxter visa sig der. 



Redigast få vi en öfverblick af värmets fördelning öfver jorden och deraf be- 

 roende regioner för växter och djur, om vi tänka oss bela klotet såsom utgörande 

 två ofantliga berg med baserna mot bvarandra vid iEquatorn och med spetsarna 

 vid polerna. På sidorna af bvardera träffas samma regioner som på ett snöfjäll i 

 scquatorialtrakten. Och bvarje hög bergspets kan således betraktas som en jordpol. 



Innan vi lernna fjälltrakterna, böra vi ej underlåta att fästa vår uppmärk- 

 samhet på ett annat der förekommande fenomen, som för vårt egentliga ämne bar 

 en stor märkvärdigbet: det är glacier er na, bvilka äfven på många af Nordens snö- 

 fjäll förekomma 9 . Afven i Sehweitz i Alperna förekomma en mängd och stora gla- 

 cierer, bvilka äro fullständigt undersökta och beskrifna af de Saussure, de Lux, 

 Venetz, Charpantier, Agassiz, Desor m. fl. Med glaciher förstår man ismassor, som 

 ligga nedbäddade i dalarna oftast i sidodalarna på bögfjellen, och äfven bekläda 

 deras sluttningar. Dessa ismassor bafva ofta en betydlig utsträckning ocb de som 

 fylla de stora fjälldalarna stiga i allmänhet från de högsta spetsarna ända ned i de 

 bebodda trakterna, ja i Norrige merendels ända ned mot hafsstränderna, i oafbruten 

 följd. I bvarje glacier kan man urskilja 3 regioner: 1) Den egentliga glacièren, 

 der den om vintren fallna snön, om sommarn fullkomligt smälter. Denna ligger 

 således vida under snölinien. 2) Der Firn (nevé) som fyller bögdalarna, och bvars yta 

 är bildad af kornig snö. Denna ligger uti ocb något under snölinien. 3) Snöfältet 

 eller högsnön, som betäcker de höga fjällkammarna ocb spetsarna, ofta bli f ver i 

 pulfverform ocb merändels förenar de stora glacièrerna (der öfverst) under det att 

 de nedstiga i flera dalar. 



Hvar ocb en af dessa regioner bar ett eget utseende. Glacièren är bildad af 

 compakt is; dess yta är merändels kullrig ocb der ocb hvar betäckt med klippfrag- 

 menter. Firn deremot bar en konkav yta, på bvilken inga klippfragmenter ligga. 

 Snöfältet eller högsnön utmärker sig redan på af stånd genom sin glänsande bvita 

 färg, som mycket contrasterai' mot Firnens smutsiga utseende; också ligger den 

 högst uppe. Snöfältet ocb Firn bildar tillsammans hvad man i Sehweitz kallar 

 Ishaf (mer de glace), livars aflopp eller utflöde utgöres af de egentliga glacièrerna. 



Ofvergången mellan bvardera af dessa regioner sker årligen derigenom att den 

 stora mängd snö, som årligen faller på Firn ocb glacièren, äfven som den, bvilken 

 dit nedblåses från fjälltopparna ocb kammarna, blir kornig af Solens inverkan; 

 kornen bli småningom större ju mer smält vatten insilas i den inre massan, ocb på 

 ett visst djup sammanbaka kornen ocb bilda en i början blott lös is, som dock 

 ögonskenligt blir mer kompakt. Vattnet silar in i massan ocb sammanbakar den 

 som ett murbruk; vattnet är den enda grunden till snöns förvandling till is. Gla- 

 cièrisen skiljer sig från vanlig is; den är mattare med mer blåsor och dess yta är 

 ej glatt eller jemn, utan ojemn ocb skroflig; den bar en stor mängd hårfina sprickor 

 i alla rigtningar. 



Glacièrerna äro i ständig rörelse, de skrida småningom ned från fjällen i da- 



