18 



Sven Nilsson 



fastgrott under hafsytan ; och nu var samma klippa lyf tad ur hafvet till eu höjd af 

 200 fot. — Samma fenomen har äfven jag sett sedermera både vid Uddevalla och 

 på andra ställen i Bohuslän; ty sedan en upptäckt en gång hlifvit gjord, är den ej 

 svår att repetera. Jag har äfven sett lösa kiselstenar, hvilka bilda horisontela råsar 

 eller bäddar högt upp kring bergens toppsidor, som påtagligt en gång varit strand, 

 och på dessa rundslipade kislar liar jag äfven sett Lepader fastsitta, men så löst, 

 att de oftast föllo af, då jag upptog stenen på hvilken de sntto. Detta allt bevisar, 

 att de blifvit upplyftade i fullkomligt lugn och att de från årtusenden legat helt 

 stilla ända tills jag tog uti för att upplyfta dem. Hade några våldsamma upp- 

 skjutningar och skakningar egt rum, så skulle icke sådana fenomener visa sig, som 

 dem jag här omnämnt. 



Ett annat bevis, att dessa Bohuslänska skalbankar blifvit i lugnt och orubbadt 

 skick, och långsamt upplyftade ur hafvet, är äfven följande fynd i en sådan skal- 

 bank : Ar 1842 utgräfdes och bortfördes lassvis som vägfvllning en mängd skal af 

 en större skalbädd vid komministersbostället Rö, i Bro socken på Stångenäs, unge- 

 färl. 58°, 25' och således något söder om Fjällbacka. Sedan inan kommit ett 

 stycke ned i skalbädden, fann man der 2:ne mennisko-skeletter 18 , hvilka lågo i ställ- 

 ningar, som tydligt visade, att de ej blifvit begrafna i snäckbanken, men drunknat 

 i hafvet och kommit att ligga på hafsbottnen på snäckbanken, hvilken småningom 

 genom allt Her snäckor kommit att öfvertäcka dem. Det ena låg med hufvudet 

 något lägre än med benen, och det ena benet var kastadt åt sidan ocli knäet krökt. 

 Det andra skelettet hade ett annat läge. De lågo nära sammans med hufvuden, 

 men kropparna bildade med h varandra en vinkel. Allt detta bevisar, att de icke 

 blifvit begrafna der, utan drunknat i hafvet, då detta stod öfver snäckbanken. En 

 känd fornforskare, Pastorsadj. Holmberg, som var med, då skeletterna upptogos, 

 har försäkrat, att skalbädden låg alldeles orubbad öfver dem; och detsamma kan 

 jag också intyga; ty jag reste till stället och såg, der man gräft sig in på sidan 

 af den grop, ur hvilken skeletterna blifvit upphemtade för att uttaga ena fotens 

 ben, att de horisontela lagern af musslor och andra skal lågo helt orubbade. (NB. 

 Begge cranierna förevisas.) Detta fenomen står icke isoleradt; man har på ett par 

 andra ställen i Bohuslän funnit menniskoskeleter i snäckbankarna, hvilka der för- 

 varas oförstörda, likasom i Skånes torfmossar. Äfven i England finnas ur hafvet 

 lyftade snäckbankar, och äfven der har man en gång uti en sådan funnit ett 

 menniskoskelet inbäddadt, hvilket Baron Berzelius omtalar i sitt föredrag vid Natur- 

 forskarmötet här i Stockholm 1842. (Förhandlingar sid. 56.) Bar. Berzelius yttrar 

 sig derom : »Det var så uppfyldt med och omgifvet af snäckor, att det är tydligt, 

 att det icke blifvit deri nedgräfdt, utan var en lemning af en man, som drunknat, 

 då hafvet ännu stod deröfver, och hvars ben efterhand på sjelfva hafvets botten 

 blifvit omgifne af och betäckte med skalen af dessa snäckor». 



Hvad vårt Bohuslänska fynd beträffar, så har jag sedermera erfarit, att man 

 förut i samma stora suäckbank funnit flera menniskoskeletter, strödda i olika rigt- 

 ningar, så att der högst sannolikt en hel skeppsbesättning i forntiden tillsatt lifvet. 



