22 



Sven Nilsson 



vestra stranden och fyren på 34 år minskats med ej mindre än 137 alnar, hvilket 

 likaledes gör i medeltal 4 alnar om året. Att mätningarna för af tagandet under 

 de förra 38 åren fr. 1813 till 183 1 28 slå så noga in med distancens aftagande under 

 de sednaste 5 åren från 1841 till 1846, är blott en besynnerlig tillfällighet; ty 

 enligt fyrmästarens intyg utgräfdes stranden af hafvet ovanligt starkt under förra 

 året. Således framtränger hafvet, inom 28 år ända till fyren, och det är fara värdt, 

 att det snart derefter förstör den kostbara byggnaden, om ej i tid en stendam blir 

 lagd till dess skydd 29 . 



Men allt detta torde ännu icke anses för tillräckliga bevis på södra Skånes 

 småningom skeende sänkning under hafvet. Man kan invända, att hvad hafvet 

 eröfrar på ett ställe, det lemnar det ifrån sig på ett annat, så att om utskärningar 

 ske på en fläck af kusten, så ske tillandningar på en annan. Detta inkast är 

 ganska riktigt: ty så förhåller det sig verkligen; men så måste det också förhålla 

 sig äfven om en småningom skeende sänkning verkligen eger rum af ett löst land, 

 sådant som detta; då det utskäres vid den fritt utstående strandbrädden, måste 

 tillandning ske i de lugna grunda vikarna. 



Om vi föreställa oss, att strandbrädden, vid en påkommen stark storm, sjunkit 

 litet sedan sista lika starka storm, så hinner det i häftig rörelse varande vattnet, 

 som med våldsamma slag vräker sig mot stranden, något litet längre upp än förra 

 gången; det lösrycker då något mer lös jord, grus, sand, lera och småsten från 

 stranden. Den sålunda lösryckta jorden fattas af den i häftig rörelse varande 

 vågen, hon kastar den af och till, slammar och upplöser den; de gröfre partik- 

 larna: sten, grus och dylikt, falla förr till bottnen; de finare: fin sand, lera, mat- 

 jord och dylikt, uppehållas längre i vattnet, som förer dem till ett annat ställe af 

 kusten, till någon vik, och då stormen lagt sig och vattnet blir lugnt, fällas de till 

 bottnen, — och då vattnet drager sig tillbaka, ligga de der och bilda ett nytt lager. 

 Så är äfven händelsen med tång o. d. Strandväxterna fälla deri sina frön eller 

 utskjuta sina rötter och bilda en grönsvål, som, då nästa öfversvämning kommer, 

 blott tjenar att fasthålla än mera af de organiska ämnen och den lösa jord, den 

 medför. Häraf inser man lätt, att äfven vid en lös kust, som småningom sjunker, 

 skall tillandningar ske i de flacka, lugna vikarna. — Så har en jordbrukare, som 

 bor vid Fogelviken i granskapet af Stafstén, under 30 års tid vunnit en egotill- 

 ökning af ett par tunneland ur hafvet. Om här icke funnos andra bevis än de 

 nu anförda för Sydskånes småningom skeende sänkning, så skulle jag, ehuru på- 

 tagliga de än kunna synas, likväl tveka att anföra dem som ovedersägliga och 

 fullt afgörande, men här finnas flera andra och dessa skall jag i korthet omnämna. 



I alla städer och köpingar vid Skånes södra kust träffas vid gräfning i jorden 

 stenlagda gator, som ligga 2 — 3 alnar under den nuvarande gatan och af hvilka 

 de lägsta merendels ligga i niveau med hafsytan eller föga deröfver. I Trelleborg 

 har jag erhållit fullt öfverensstämmande uppgifter derom på vidt skilda tider, då 

 jag der varit, och bekräftade af många olika personer. Samma fenomen såg jag 



