24 



Sven Nilsson 



vi uti sanden stundom träffa hela skeletter, stundom spridda ben långt in i landet 

 eller ock närmare strandkanten: 1) H valskelet i sanden ett stycke från Ystad 1722, 

 en kolossal Hvalfisk af slägtet Balsenoptera ; 2) En verteber vid Hyby; 3) ett mindre 

 Hvalrefben; 4) Ett skulderblad vid Gammalstorps qvarn på 1500-talet ra. fl. 32 H vilken 

 väg ha dessa Hvalar kommit in i Östersjön? Ganska säkert icke genom Sundet, 

 hvilket icke ännu fans, då Jären uppvallades — hvilket jag anser kunna påtagligt 

 ådagaläggas. 



Af de torfmossar, som ligga under Järavallen, har jag undersökt åtskilliga. 

 Men innan jag beskrifver våra torfmossar, bör jag anmärka, att alla torfmossar 

 utan undantag bildas i sött ratten, och således alltid höjda öfver hafvets niveau. 

 Huru detta tillgår, skall jag framdeles omnämna; här torde jag få omtala en af 

 dem, som ligga under Järavallen: Den djupaste af dessa, så vidt jag vet, är den 

 som ligger 1 /i mil Vester om Trelleborg. Sjelfva torflagret är här 10 fot mäktigt, 

 oaktadt tyngden af den väldiga grus- och stenåsen, af hvilken den i årtusenden varit 

 belagd. Torfven är svart, skifrig och i brottet glänsande, således öfvergång till stenkol. 

 I denna torfinosse har jag funnit följande växter: trädstammar, rötter och grenar 

 af tall, björk, al, ek, hassel, vide, asp m. ra. Blad af dessa trädslag; tallkottar; 

 hasselnötter — stundom i mängd; hängen af al. Dessutom följande kärrväxter: 

 Rör, Arundo phragmites; Polygonum amphibium ; Equisetum palustre och fluviatile; 

 Hypnum fluitans; En Jungermannia; Calamagrostis lanceolata? Lemningar af flera 

 Carexarter och deras frön. Botanisten finner lätt, att alla dessa äro kärrväxter och 

 tillhöra sumpiga trakter och sött vatten. 



Af djurqvaxlefvor fann jag deri: skal vingar aï D3'tiscus marginalis Lin. samt 

 några hinnaktiga fjäll af en fisk, sannolikast en mörtsort [Cypriyius). 



Men hvad som dervid synes förtjena synnerlig uppmärksamhet är, att man 

 här liksom i stenkolslagret vid Höganäs finner växter förJcolade, och att sluta af de 

 fina växtdelar, ofta stjelkar af annuella växter, som ligga hela och öfvergångna 

 till kol med samma trådiga textur och glans som brända kol; så ha de undergått 

 denna förvandling sedan de blifvit nedbäddade i mossen; och således icke genom 

 eld, utan genom någon annan chemisk process. 



Härvid finna vi en stor likhet med stenkolen, der äfven samma fenomén före- 

 kommer. Dessutom finnas äfven här verkliga brända träkol, aldeles sådana som 

 de, hvilka ligga i stenkolen och få namn af Fasriger antratsit. Dessutom äro träd- 

 styckena merändels hoptryckta och stundom, likasom brunkolen, svarta och glän- 

 sande i tvärbrottet. 



Således finna vi, att den torfmosse, som ligger under Järavallen, ovedersäg- 

 ligen är bildad i sött vatten; ty allt hvad den innehåller, växter och djur, har 

 lefvat i sött vatten eller på landet. Nu ligger dock denna mosse, antingen helt 

 och hållet eller till största delen, under hafsbrynet — således måste väl jordytan, 

 der den ligger, hafva sjunkit sedan den bildades. 



Jag afvägde förledet 'år, medelst en Diopter, torflagrets förhållande till hafs- 

 ytan. Af de 10 fots djup, som torflagret har, stodo 2 fot och 5 tum öfver hafvets 



