26 



Sven Nilsson 



( 3 /i tyska mil från stranden) finnes en fördjupning, en däld på hafsbottnen, uti 

 hvilken ligger en torfmossbädd 14 fot djupt under liafsytan; på somliga ställen är 

 den täckt med sand, på andra icke. Den utgör en vidd af flera, kanske kring 10 

 tunneland. Man har länge derur uppfiskat trästockar för bränsle i Falsterbo. Jag 

 har derifrån skaffat mig både träd och torf. Träden ha ofta grenar och rötter och 

 bestå af ek, björk, al, fur, asp m. m. Mest finnes ek; furen är mer sällsynt; 

 äfven finnas deri hasselnötter. Torf ven är svart, skiff rig; jag har deri funnit och 

 igenkänt följande växtdelar: Blad af vide, Hamsel, björk, asp m. in. hängen af al; 

 (amenter), rötter och stänglar af rörväxten Arundo Phragmites i stor mängd, en 

 JEquisetum, troligen fluviatile, vattenklöfver eller Bockblad Menyantes trifoUata; åt- 

 skilliga frön, troligen af Carices starrgräs. Dessutom äro skalvingar af en Donacia, 

 troligen Menyanthidis, ej sällsynta; äfven en Gyrinus, en ekstubbe, som växt vid 

 torf mossbrädden. Således har allt hvad här finnes i torfven, tillhört land och sött 

 vatten — och nu ligger denna torfmosse med sin öfra yta 14 fot under hafsytan 

 och 3 /4 sjömil från närmsta strand. 



Det tåler väl nu mera intet tvifvel, att här fordom varit land med sött vatten, 

 att här i forntiden framflutit en bred ström, som fört med sig och hopat i utvidg- 

 ningarna de många träden; derefter ha utvidgningarna skilts åt och i deras stilla- 

 stående vatten har torfmossen bildat sig. Derefter har landet sjunkit under hafs- 

 ytan och dermed fortfar det ännu. 



En dylik torfmosse synes äfven ligga på Bredgrundet midt emellan Skanör 

 och Dragör; ty derifrån har en svart ek, med rötter och grenar, bli f vit, förleden 

 sommar, förd till Falsterbo enligt berättelse på stället 34 . 



Om vi nu sammanlägga alla dessa bevis, så kunna vi väl ej ett ögonblick 

 tvifla, att ju Skandinaviens södra del småningom sänker sig, under det den norra 

 höjer sig. 



För att erinra om hela vigten af detta fenomen, den i hafvet sänkta torf- 

 mossen, för bedömandet af. landets utseende i forntiden, torde mig tillåtas att om- 

 tala, huru våra torfmossar bildas. Tor/mossar träffas äfven hos oss stundom på 

 höjder och sluttningar, der som är källsprång och växterna allt jemnt hållas våta 

 — men om dessa, som dessutom äro obetydliga, är här ej fråga, utan om sådana 

 torfmossar, som förekomma på lägre ställen af landet. De ställen der dessa ligga 

 ha, innan och under det torfven i dem nedbäddades, varit öppna vatten, till en 

 början floder, större eller mindre, hvarföre också våra många torfmossar i Skåne 

 vanligen ligga i rader, — och åtskilliga bära ännu namnet Amåseu till bevis på 

 deras ursprung. Föreställom oss en flod, som går genom ett landskap, beväxt med 

 skog och bestående af lös jord, sand, grus och lera. Om våren vid flodtiden ökar 

 sig vattenmassan, strömmen i de trängre delarna blir starkare och våldsam; den 

 skär sig in på sidorna och undergräfver brinken, som störtar sig ned i strömmen 

 med allt hvad derpå fanns, träd, buskar, löf, ollon, nötter och gräs. Jorden upp- 

 löses i vattnet, de;S tyngre partiklar: Stenar, kislar och grus falla förr till bottnen 

 och bli liggande, strömmen får ej makt med dem och om de dämma fåran, öppnar 



