30 



Sven Nilsson 



jag anser detta naturfenomen redan vara, och ännu mer, sedan det hunnit närmare 

 iakttagas, bli/va en af de säkraste grundvalarna för all sund och sansad Geologi i0 . 



Utan några våldsamma naturrevolutioner, hvilkas existens icke kan bevisas; 

 utan någon inflytelse af kometer eller andra utom jordeu liggande himlakroppar, 

 hvilkas inblandning i jordens fysiska angelägenheter icke heller kan ådagaläggas; 

 utan att antaga polernas ändring, så, att œquatoru fordom skulle ha varit i grann- 

 skapet af nu varande polen — hvilket jordens afplattning vid polerna förbjuder att 

 antaga; utan alla dessa hypoteser, och blott genom att följa verkningarna af de 

 naturkrafter, som ännu under våra ögon äro verksamma, nemligen de förändringar 

 i fördelningen af land och haf, som derigeuom småningom måste åstadkommas, 

 kunna vi förklara alla de fenomener, som visa sig för oss på jorden. Vi kunna 

 derigeuom förklara det eljest oförklarliga fenomen, att t. e. tropiska växter, Cycadéer 

 och trädlika ormbunkar ligga fossila i Skåne vid Hör, och att Elefanter och Nos- 

 hörningar ligga inbäddade i Sibériens ismassor. 



Genom dessa småningom och för stunden omärkbara, men under en lång 

 jordperiod högst betydliga, förändringar i fördelningen af land och haf på vårt klot, 

 måste nemligen ett högst olika klimat på samma ställe af jorden, på samma lati- 

 tudsgrad, uppkomma. För att för ögat göra detta rätt åskådligt, har jag här efter 

 Geologen Lyell framställt två ideella eller imaginära jordglober med ytterst olika 

 fördelning af land och haf. Ingendera af dem är, som man ser, sådan som den 

 nuvarande; men man finner lätt, att det åtminstone är tänkbart, att, med de natur- 

 krafter, som dagligen och stundligen verka under våra ögon, fördelningen mellan 

 land och haf en gång kan bli t* va eller en gång har varit sådan, att den hufvud- 

 sakligen liknar en af dessa d. v. s. att största massan af land uti en verldsperiod 

 kan ligga långsåt granskapet af aequatorn, uti en annan i polartrakterna. Lyell har 

 föreställt saken så, att samma länder, som nu äro uppe, ha fått sitt läge under en 

 annan latitud än nu. Så kunna vi väl icke föreställa oss, att det någonsin varit; 

 men väl, till följd af den redan inhemtade erfarenhet om ländernas småningom 

 skeende höjning och sänkning, så att den yta af jorden, som under en verldsperiod 

 utgör haf, utgör under en annan land. Det är naturens stora circulationsbruk och 

 synes vara så af en allvis Skapare inrättadt, på det hvarje fläck af jorden skall i 

 sin ordning tjena till boning för lefvande varelser. Vi böra ej föreställa oss, att 

 ländernas gränser äro de samma under skilda verldsperioder, tvärtom kunna vi be- 

 visa, att de varit olika. Så har axeln för Skandinaviens sista sänkning ej legat 

 der han nu ligger, ty trakten vid Carlskrona sjönk då. Blefve nu fördelningen 

 sådan, som på den sistnämda, så skulle jorden öfver allt blifva kall och nära nog 

 isbetäckt; blefve fördelningen sådan som på den förstnäinda, så skulle öfver allt 

 blifva ett varmt klimat. Detta är icke någon hypotes; det hvilar på physikens 

 lagar, på rent vetenskapliga grunder. 



Föreställa vi oss till en början blott att småningom mer och mer land med 

 höga berg uppstiger vid nordpolen, så skall, blott genom denna förändring, på dem 

 samla sig en massa af is och snö, der nu vanligen är öppet haf; så skulle derigeuom 



