36 



Sven Nilsson 



blifva enorma. I Schweitz har man tydliga spår efter ford na Glacierer, som från 

 Alperna fört stora granitblock till Jurabergen öfver Aardalen på en sträcka af mer 

 än 60 lieus, eller mer än 20 sv., mil. Men de Skandinaviska skulle bli vida större, 

 och gå än vidare ut kring landet. Hvar de framträngde genom dalar med branta 

 sidoväggar, skulle dessa slätskuras i horisontel eller rättare i samma lutande rigt- 

 ning, hvari dalens botten låge; och deröfver, dit glacieren ej nådde, skulle bergens 

 sidoytor förblifva skråfliga och kantiga. Bergbottnen, på hvilken glaciererna fram- 

 gingo, skulle slipas och poleras genom sand och grus; och äfven i den rigtning 

 glacieren går, utgräfvas med finare och gröfre räfflor, medelst groft grus eller större 

 kantiga stenar, som under glacierens ofantliga tyngd långsamt framsläpades öfver 

 dess yta. En mängd större och mindre block skulle lösryckas och nedfalla på 

 glacierernas yta. Moräner skulle upp vallas långs deras sidor och framför dem. 

 Strömmar skulle framstörta under dem, och söka sina utlopp mot hafven. Allt 

 lefvande - - växter och djur — hade då redan försvunnit och deras afdöda qvar- 

 lefvor skulle sönderkrossas, söndermalas. 



Sedan landets höjning nått sin kulminationspunkt, skulle dess sänkning börja. 

 Glaciererna skulle småningom börja smälta, först i landets nedre regioner, och smält- 

 ningen skulle småningom fortgå närmare fjällryggen, ju mer landet sänkte sig. 

 Stora floder skulle då bildas af glacierströmmarna ; på dessa skulle en stor del af 

 glacierernas ismassor flyta bort i glacierernas olika rigtningar och på dem skulle 

 de väldiga stenblock, som legat på glaciererna, föras vidt och bredt omkring, vida 

 längre än glaciererna sjelfva nått. Ty vid denna ofantliga islossning skulle vatten- 

 ytan, på hvilken isstyckena bortfördes, stiga enormt. Åsar af grus, sand och sten 

 skulle äfven bildas i rigtningen af glacierströmmarna och af de kullerstenar, det 

 grus och den sand, som de smältande glaciererna lemnade efter sig — men en stor 

 del finare sand skulle föras längre bort med floderna och afsättas i mer utbredda 

 planer, der dessas vatten blefve lugnare. Och slutligen efter mångtusende år derefter, 

 sedan landet hunnit så sänka sig, att största delen eller alla Glaciererna smält bort, 

 — ja det kunde möjligtvis sänka sig nästan alldeles under hafsytan — skulle hafvet 

 öfver och omkring det, i början vara så kallt, att deri inga lefvande varelser kunde 

 uppkomma, Småningom skulle landet åter börja stiga och vattnets temperatur 

 skulle efter hand och emellertid ha blifvit sådan, att snäckor, musslor och Lepader 

 kunde deri lefva — dock skulle dessa det omgifvande hafvets första alster blifva 

 sådana former, som tillhöra den isiga zonen, och dessa skulle först afsättas och 

 bilda smärre snäckbankar på sidorna af de ur hafvet uppstuckna bergspetsarna, 

 som ännu voro skär. Småningom och åter småningom skulle vattnet mer och mer 

 tempereras, och andra varelser än den isiga zonens skulle deri kunna lefva. Om 

 något menskligt öga då funnes, (hvilket väl är troligt, helst andra delar af jorden 

 skulle vara beboeliga), som kunde kasta en blick öfver det härjade landet, skulle 

 detta förete ett ytterst vildt och rysligt utseende. Det skulle likna hvad man i 

 Schweitz kallar en Ghlscherboden eller fond de glacier. Det skulle bestå af upp- 

 stigande nakna granitberg, än höga, skråfliga, brustna; än lägre, platta, slättslipade 



