Sverige och dess inbyggare före den historiska tiden 



37 



och rafflade; mellan dem skulle marken vara betäckt af ett lager af sand, grus 

 och rundslipade kullerstenar, samt öfversållad, i synnerhet pä höjderna, der isarna 

 strandat, med större, mest kantiga block, bvilka, som förut nämdes, från bergen lös- 

 ryckts, fallit ned på glacierernas ryggar och sedan med glacier-isarna förts omkring 4; '. 



Jag är öfvertygad, att hvar och en som erinrar sig det hvarom äfven bär 

 förut blifvit sagdt rörande Glacierernas uppkomst ur Firnen ocb dennas uppkomst 

 ur högsnön öfver snögränsen, samt om glacierernas verkningar på det land de skrida 

 öfver, skall finna, att den teckning, jag bär lemnat, är fullt naturtrogen ; blott med 

 den förutsättning, att Skandinaviska vallen fortfore under en tillräckligt lång tid 

 med samma stigande rörelse, som för närvarande förmärkes i dess yta. 



Kasta vi nu en blick på Skandinaviens nuvarande jordyta, tänka vi oss bort 

 allt organiskt, växter, träd och djur, samt alla verk af menniskoband, som derpå 

 förekomma; så skola vi lätt finna, att den företer just ett sådant utseende, som 

 det jag bär tecknat. Vi se lösa lager af grus, sand och rundslipade stenar utbredda 

 mellan bergen öfver ytan, vi se de lägre, plattare bergen slättslipade, vi se dem 

 räfflade med just sådana gröfre och finare räfflor, som glaciererna lemna efter sig, 

 ocb genom Sefströms, Boethlincks ocb Siljeströms iakttagelser på skilda trakter 

 kring balfön veta vi, att räfflorna gå radierande ut från fjällryggen, men så att de 

 icke tyckas utgå från ett, utan från flera centra. Landet är äfven öfversålladt af 

 större kantiga block s. k. Blocs erratiques, stundom af en alldeles ofantlig storlek 

 och tyngd. Vi se dessutom på talrika ställen så kallade bloes perchés, som stå på 

 kant eller på en smalare bas, stundom i lutande ställning ocb så att de ej gerna 

 kunna ha kommit i denna ställning utan derigenom att de sakta glidit ner från en 

 glacier, hvilat i början mot dess sida ocb, sedan denna småningom smält undan, 

 bibehållit den en gång tagna ställningen. Ocb vi skola utan tvifvel finna, att livad 

 som hädanefter möjligtvis kan komma att inträffa genom jordvallens fortsatta höj- 

 ning, det samma har en gång i forntiden leunnat inträffa — ja sannolikast måste 

 ha inträffat under näst föregående svankning, hvilken vi på bosstående Diagram 

 förevisat. Vidare finna vi, att dessa räfflor på bergshällarna vid flera af våra strän- 

 der nedgå till ett betydligt djup i hafvet, t. e. vid Carlskrona träffas de ända till 

 21 fot under hafsytan, b vilket enligt den bär framlagda åsigten bevisar, det vi 

 dessutom redan förut veta, att jordvallen sänkt sig betydligt sedan glacierperiodens 

 slut. Hit hörer äfven ett märkvärdigt fenomen vid Christiania: ett stycke utanför 

 staden vid ett berg kalladt Site Hans Hangen 50 står en perpendikulär bergs vägg, 

 som tydligt är på sidan inskurad genom en framskridande glacier. På den sålunda 

 slätt inskurade sidan sitta fastväxta talrika snäckor (af det slag, som zoologerna 

 kalla Serpula triquetral, bvilka lefva i hafvet och der fästa sig på föremål: stenar, 

 ostron o. s. v. Nu sitta de på bergväggen 170 fot öfver hafsytan. Detta fenomen 

 bevisar, att klippväggen först var uppe öfver hafsytan under glacierperioden, och 

 blef då slättskurad, derefter sjönk den med jordvallens sänkning, hvarigenom gla- 

 ciererna försvunno, och sedan den under fortsatt sänkning hunnit under hafsytan, 

 fästade sig derpå de nämnde Snäckorna, hvarefter den åter, med landets höjning, 



