40 



Sven Nilsson 



näst efter glacierperioden, hvilket äfven förut blifvit an tyd t, antingen under hafsytan 

 eller utgjorde skär i ett haf, hvars högst uppstående klippor voro isbetäckta. Detta 

 antagande blir en nödvändig följd af landets baseulrörelse. — Således: den trakt 

 af jorden vi nu kalla södra Skåne, södra Östersjön, Danska öarna, Tysklands norra 

 slätter, som slutta mot Östersjön, utgjorde efter Skandinaviska förstörelseperioden 

 ett nästan slät land, betäckt af sand och grus, och öfversålladt af större och mindre 

 block, här och der uppstack en granitkulle eller låg en granitås 55 — der stod frag- 

 menter efter ett flint- och kritlager, men ytan var söndersliten och fragmenterna 

 strödda öfver fältet eller inbäddade i det lösa Diluvium (så kalla Geologerna de lösa 

 jordhvarf, som från denna tidsperiod betäcka ytan). — Stora kantiga block lågo 

 här och der strödda — allt var öde och tomt, en vild grus- och stenöcken efter de 

 allt härjande, nyligen bortsmälta ismassorna. Vända vi oss åt norr, så se vi ett 

 klippfullt haf; vända vi oss åt söder, så få vi säkra bevis, att förstörelsen åt det 

 hållet sträckt sig så långt som glaciersanden och blocken finnas strödda. Det ut- 

 seende jag här i få drag tecknat hade landet ganska säkert, derom kunna vi lätt 

 öfvertyga oss, antingen vi antaga Glacierer, som den förstörande orsaken, eller vi 

 hellre skulle finna oss vid att antaga floder, som störtat ned från fjällen. Utanför 

 den gräns, dit förstörelsen hunnit, var, så vidt vi ha anledning förmoda, ingen 

 samtidig härjning. Således frodades der, hvilket jag redan antydt, en efter kli- 

 matet afpassad vegetation, och djur lefde i skogarna, på fälten, i vattnet. Säkert 

 skulle vi önska veta, hvilka djur och växter detta land haft förra gången det var 

 uppe öfver hafvet, och innan glacierer derpå hunnit så utbreda sig, att de förstörde 

 allt lef vande på dess yta; men denna vettgirighet blir blott till en mycket ringa 

 grad tillfredsstäld. Glaciererna eller, om man hellre vill, den petrodelauniska floden 

 har ej blott bortsopat allt lefvande, utan krossat och till pulver söndermalet det så 

 att det är oigenkännligt. Blott genom särdeles lyckliga tillfälligheter har Glaciererna 

 skonat ett och annat fragment — och det skall jag här framvisa. 



Då således det södra Skåne var landfast med den Tyska kontinenten, och det 

 öfriga norra Skandinavien var antingen sänkt i hafvet, eller ännu, till det mesta 

 som var höjdt öfver hafsytan, betäckt af glacierer; så finna vi lätt, att det öde 

 härjade, på hvarje lefvande varelse blottade landet, icke kunde få några växter eller 

 djur från norr, utan endast från söder, från den Germaniska kontinenten, med 

 hvilken, som vi redan nämt, södra Skåne var landfast 5(! , 57 . Denna åsigt synes mig 

 blifva en nödvändig följd af den framstälda höjningen och sänkningen, hvilken 

 åter hvilar på ren erfarenhet. Och vi skola också snart se, att södra Skånes Flora 

 och Fauna, näst efter den beskrifna förstörelseperioden, utgjordes af sådana djur 

 och växter, som funnos på Germaniska kontinenten och som der fortforo att lefva, 

 äfven långt efter, sedan ett bredt haf kastat sig mellan nämde kontinent och Skåne 

 och sedan åtskilliga af de arter hit inkommit, här längesedan utdött. 



Då vi icke kunna antaga någon ny skapelse för det öde härjade Skandinavien 58 , 

 hvilket dessutom icke låter tänka sig, då der icke tillkommo andra växtarter eller 

 djurarter, än just de samma som bevisligen funnos i Germanien; så nödgas vi an- 



