Sverige och dess inbyggare före den historiska tiden 



41 



taga det enda antagliga, att först växterna och derefter djuren småningom och lik- 

 som steg för steg flyttade sig dit och utspridde sig der. Huru detta tillgick, kunna 

 vi lätt föreställa oss; ty hvem har ej sett, hur ett sandfält, som tillgränsas af skogar 

 och gräsrika ängar, småningom betäckes med en vegetation, som sedan ditlockar 

 växtätande djur. Först kasta starrgräsen (Carex arenaria m. fl.) och sandhafren 

 (Elymus arenarius) sina rötter ut i sanden och gruset, och liksom binda dem ; äfven 

 andra sandgräs slå der rötter och växa; derpå eller redan förut sprider sig ljungen 

 (Erica vulgaris) först fläcktals och sedan i mer sammanhängande låg matta deröfver. 

 Sedan kasta Tallen och Björken sina frön ut öfver fältet. Aspen slår sina långa 

 rötter långs under dess yta. Småningom, men dock efter längre tid, bildas matjord 

 af utdöda växter. Buskar och träd, som fordra mer mylla: hasseln, rönnen, alen 

 utveckla sig. Eudtligen visar sig eken. Det blir en tät frodig skog, som genom 

 att med vinden kasta sina frön och kärnor, småningom rycker mer och mer fram 

 — alltid med sina förposter framför sig: sandgräsen och ljungen och derefter 

 tallen, björken och aspen. 



Med växternas utspridning följa helt naturligt växtätande djur; dessa äro så- 

 ledes de första, som invandra på en af någon Naturhändelse härjad landsträcka, 

 sedan derpå hunnit utbreda sig en vegetation. Hvilka växtätande djur först hit in- 

 kommo från Germaniska kontinenten, kunna vi temligen noga uppgifva: ty deras 

 ben ligga i våra äldsta Skånska torfmossar: det var först de gräs- och bladätande : 

 vildhästen — som hellre lefver på höglända sandiga gräsfält än i skogar; Renen, 

 som lefver så väl på magra fält, som i skogar; Uroxen, Bison-oxen, Eigen, Hjorten, 

 Råbocken, som alla lefva i skogar bland löfträd och vatten. Derefter kommo de 

 mer frukt- och kärnätande: Vildsvinet, Hasselråttan. Med växterna spridde sig 

 äfven en mängd Insekter; maskar utvecklade sig i jorden; desse och Insekterna 

 hitlockade Gräflingen, Igelkotten, Mullvaden 59 . I vattnen framkommo vatteninsekter, 

 fiskar, söttvattenssköldpaddor ; men besynnerligt nog synes på den tiden inga sött- 

 vatteussnäckor ha funnits. Samma förhållande är med Höganäs stenkolsbildning, 

 en urtidstorfmosse. Vid vattnen infann sig äfven Bäfveru 60 . 



Efter de växtätande djuren infunno sig här Rofdjur: Loen, Grottbjövnen och 

 vanliga Björnen; Skogsräfven, lllern, Uttern m. fl. och slutligen, sedan landet blifvit 

 skogbeväxt, och skogarna fått, i mängd, villebråd — och vattnen fiskar — sedan 

 allt detta sålunda utvecklat sig, då infann sig MennisJcan för att jaga och fiska och 

 sålunda lifnära sig. Att hon följde djuren efter och således kom från samma håll 

 som de, nemligen från Germaniska kontinenten, derom kan väl intet det minsta 

 tvifvel uppstå 61 . 



Således skedde inflyttningen i det härjade landet i följande ordning: först 

 kommo växter; derefter växtätande djur för att äta växterna; derefter rofdjur för 

 att uppäta de växtätande, och slutligen menniskan för att lefva af de växtätandes 

 kött och kläda sig med rofdjurens skinn. 



Redan då marken var kal och giaciererna bortsmält, funnos fördjupningar der 

 och hvar på jordytan. I dessa samlades regnvatten, och då detta hunnit öfverstiga 



