4:de Föreläsningen. Stockholm d. 18 Maj 1847. 



Under sista föreläsningen sökte jag fästa uppmärksamheten på den sanno- 

 likaste orsaken till rullstensfenomenet, nemligen en förutgående så stor landthöj- 

 ning, att större delen af landet kommit upp öfver snölinien, hvarigenom ofantliga 

 glacierer bildat sig, hvilka förstört allt lefvande och förvandlat landet till en gla- 

 cierbotten, sådant vi nu finna det, om vi tänka oss bort alla växter och djur och 

 verk af menniskohand. Vidare erinrade jag om det redan förut kända faktum, att 

 landet nu åter är inbegripet i en sådan höjning, hvilken sker starkast åt Norr, och 

 i en motsvarande sänkning åt söder. Verkningarna af denna höjning märkas icke 

 blott vid kusterna, utan äfven i det inre af landet, som småningom, ehuru ytterst 

 långsamt, uppstiger i snöregionen. Under de särskilta gånger jag färdats öfver 

 fjällryggen, på olika ställen, har jag sett ovedersägliga bevis för detta. På Dovre- 

 fjäll mellan Kungsvold och Jerkin låg 1816 en och annan stor rutten furustam 

 upp mellan dvergbjörk-buskarna och flera hundra fot öfver furens nuvarande gräns. 

 Vid Voxlie, i vestra Norrige, såg jag 1826 uppe uti och öfver nu varande björk- 

 regionen, en skog af många och stora tallar, men de flesta voro torra och blott de 

 gråa barklösa stammarna med sina äfven barklösa grenar stodo qvar. Ännu längre 

 upp på fjället, */s mil vester om sjön Ullevadsvandet, der numera växa endast vide 

 och dvergbjörk (således i en nuvarande högre vegetationsregion) ligga i kärren stora 

 furustammar i betydlig mängd, och visa, att furen deruppe fordom haft sin region ° 2 . 



Rörande sänkningen vill jag tillägga, att den synes mig fortgå utom Skandi- 

 navien i S.S. V. och således i samma rigtning som fjällryggen, ehuru den icke ännu 

 öfver allt der den finnes blifvit ansedd för h vad den är. Man kallar den blott »utskär- 

 ningar af bafvet» i de lösa strandbräddarna. Submarina tor/mossar, liggande i samma 

 skick som då de bildades i sött vatten, synas dock bevisa helt annat. Sådana 

 skola finnas långs vestkusten af Europa ända ned vid kusterna af Belgien. Och 

 tänka vi närmare på saken, kunna vi ej gerna antaga en höjning, utan att på ett 

 annat ställe af jorden antaga en motsvarande sänkning; ty man kan väl ej före- 

 ställa sig, att jorden öfver allt pöser ut, som en pösmunk, snarare att dess yta 

 skrynklar sig. Det ligger visserligen något motbjudande för tanken i att föreställa 

 sig, att den jordfläck, dervår vagga stått eller der vi njutit lifvets glädje, skall en 



8 



