44 



Sven Nilsson 



gång, om ock först efter mångtusende år, uppslukas af hafvet. Lättare fördraga 

 vi tanken att den jordfläck vi bebo och försköna, fordom legat i hafvets djup eller 

 utgjort bottnen för en framskridande glacier. 



Men till annat: I Prospekten till dessa föredrag, bar jag bland de ämnen som 

 skulle af handlas upptagit: »Landets fauna och klimat näst före rullstensperioden». 

 Men då tiden ej medgaf att under sista föredraget afhandla detta ämne, torde mig 

 tillåtas att här med få ord omnämna det. Ty jag förmodar, att mången likasom 

 jag gerna skulle vilja veta, hvilka djur och växter landet egde, innan glaciererna 

 derpå hunnit så utbreda sig, att de förstört allt lefvande på dess yta. Denna ön- 

 skan kan dock blott till en mycket ringa grad blifva tillfredsställd. Glaciererna, 

 eller om man hellre vill, den petrodelauniska floden, har ej blott bortsopat allt 

 lefvande, utan krossat och till pulver söndermalit det så, att det till största delen 

 blifvit oigenkänneligt. Blott genom särdeles lyckliga tillfälligheter, ha glaciererna 

 skonat ett och annat fragment — ■ och några få sådana kan jag bär framvisa. 

 Förut tillåter jag mig dock, för att ej missförstås, erinra om följande. Med rull- 

 stensperioden förstå vi den tid, då de lösa jordhvarfven nedbäddades, hvilka vi 

 träffa öfver allt, under matjorden, der sådan finnes, eller der den saknas, omedelbart 

 på ytan, på slätterna, i dalarna och mellan bergen. Dessa jordhvarf kalla vi Dilu- 

 vium. De bestå i olika trakter af sand och grus eller lera och mergel samt af 

 rundslipade stenar sådana som våra vanliga gatstenar — och af hvilka hela lagret 

 ofta får namn af rullstenslager. Det bar tillkommit genom den förut beskrifna 

 våldsamma åverkan, som öfvergått hela landet, denna må nu ha varit en flod, som 

 rusat deröfver, eller glacierer, som långsamt framskridit. Man finner lätt, att om 

 några ben finnas i Diluviallagret, så äro de fragmenter af djur, som lefvat här i 

 landet före förstörelseperioden. Hittills hafva fragmenter endast af två djurslag 

 deri blifvit funna hos oss: neraligen några få tänder af Mammut hdj uret (Elephas 

 primigenius) och Noshörningen Rhinoc. tichorhinus G3 . NB. Dessa ha blifvit funna i 

 Diluvium eller rullstenslagret i Skåne. Således lefde, på den tiden, Elefanter och 

 Noshörningar i Skåne. Men, fråga vi oss säkert, var då klimatet på den tiden i 

 Skåne sådant som det nu är i de trakter af jorden, der Elefanter och Noshörningar 

 lefva? Nej visst icke! Skandinaviens glacierperiod anses allmänt och säkert 

 med rätta ha inträffat ungefär under samma tidsperiod, då Elefanter och Noshör- 

 niugar af samma arter som dessa inbäddades uti ismassor i Sibérien, i hvilka några 

 af dem förvarats med hull och hår ända till närvarande tid. Om vi nu kunna 

 utleta, hurudant klimatet var i Sibérien, då Mammuthen och Rhinoc. tichorhinus lefde 

 der, så kunna vi deraf sluta, hurdant klimatet var i Skåne, då samma djurarter, 

 och troligen på samma tid, lefde här. I slutet af förra seklet fanns vid floden 

 Lenas utlopp i Sibérien ett helt Mammuthdjur, som med hull och hår legat in- 

 bäddadt i en ismassa. Då det först fans, var det så färskt och friskt (detta för 

 prœadamitiskt ansedda djur och som säkert i många årtusenden legat inneslutet i 

 ismassan), att färgen på iris i ögat kunde urskiljas, att Jakuterna med, köttet länge 

 födde sina jagthundar och att hvita Björnar och Räfvar äfven infunno sig och åto 



