Sverige och dess inbyggare före den historiska tiden 



45 



dess kött. Denna stora elefant, som kommer närmast den nu varande Indiska, 

 och hvars skelett finnes uppstäldt i Museum i Petersburg, var beklädd med en tät 

 och yfvig fäll, i det närmaste lik Vildsvinets — och, som vi veta, höra dessa begge 

 djurarter: Elefanten och Vildsvinet till en och samma grupp, som man kallat Pa- 

 chydermer, Tjoclchudar. En Hr Adams, som under sina resor i Sibérien fick kunskap 

 om detta märkvärdiga fynd och drog försorg om skelettets forslande till Petersburg, 

 berättar, att utom de här, som ännu sutto qvar på djurets hud, lät ban uppsamla 

 mer än 30 ?? hår och ull, som Björnarna nedtrampat i snön och den mjuka marken 

 under det de ätit köttet. Man kan häraf finna att djurets pels varit mycket tät 

 och ullrik. (Cuv. Rech. 1. p. 149.) Jag kan bär förevisa en tåfva af dessa hår 

 med sin bottenull, hvilka blifvit skickade från Dr Tilesius i Petersburg till Prof. 

 Retziüs d. ä. i Lund, som med sina öfriga Samlingar deponerat dem i Akad:s 

 Zool. Museum, hvars egentlige Stiftare lian är. Jag har jemfört dem med håren 

 och ullen i en vildsvinsfäll från norra Tyskland, och funnit, att det Siberiska Mam- 

 muthdjurets fäll var fullt ut så tät och varm som det Pomerska vildsvinets. Man 

 kan häraf med fullkomlig säkerbet sluta, att denna Elefant icke blott kunnat lefva, 

 utan verkligen måste ha lefvat i ett klimat, som ej var mindre kallt än Skånes eller 

 norra Tysklands nu är. Hade klimatet varit varmt, så hade han bestämdt varit 

 naken. Ty det är en allmän regel i djurriket, att hårbeklädnaden rättar sig efter 

 klimatet äfven hos en och samma djurart. Det är ett stort bevis på den moderliga 

 Naturens omsorg om sina alster. T. e. hästen i Arabiens heta sandöknar liar tunna 

 glesa hår, men samma djurart i Norden, får om vintren, då han går ute, en björn- 

 fäll. Roullin berättar, att den hornboskap, som året efter Amerikas upptäckt 1493 

 blifvit från Europa förd till södra Amerika, har i de heta trakterna blifvit helt och 

 hållet naken, och att Svinet, som äfven från Europa blifvit ditfördt och förvildadt, 

 har der i skogarna fått mycket glesa hår utan bottenull. Således om Mammuthen 

 lefvat i ett varmt klimat, så hade han ganska säkert varit lika så naken som Indiska 

 Elefanten nu är — och vi ha således häri en temligen pålitlig ledning för bedöm- 

 mandet af klimatet i Sibérien — och i Skåne under den tid denna Elefant lefde 

 här. Samma förhållande är med Noshörningen, af hvilken äfven ett med rik pels 

 beklädt exemplar blifvit funnet vid Wiljui floden i Sibérien, vin mer: man har 

 funnit, att Mammuth djuret haft tjockare emaljskifvor i tänderna än Indiska Ele- 

 fanten; dessa ha så utbildats hos honom, sedan klimatet försämrats och han blef 

 tvungen att lefva af qvistar, barr och andra hårda ämnen, hvilket således äfven 

 bevisar, att han lefvat i ett hårdt klimat. Dessutom är Mammuthen ofta funnen 

 sammans med ben af Uroxen och Grottbjörnen, hvilka bestämdt hos oss lefvat i ett 

 klimat, som ej var högre än det nu varande, ty deras ben ligga inbäddade bland 

 vexter, som antyda samma klimat som det nuvarande. Att Mammuthdjuret kunnat 

 få tillräcklig föda i ett så kallt klimat, är ej besynnerligare än att den kolossala 

 Uroxen kunnat få tillräcklig föda i Skåne, eller att Eigen kan få den i ett ännu 

 vida hårdare klimat. Vidare: att skeletter af Tigrar och Leoparder ligga inbäddade 

 i Tysklands bengrottor, bevisar ej heller, att der råd t ett hett klimat. Vore ej 



