Sverige och dess inbyggare före den historiska tiden 



49 



en gren, förse den med en sträng och nyttja den som båge som kastvapen för 

 samma ursprungliga ändamål att fälla djur för att få kött till spis och skinn till 

 kläder. Jag får först härvid erinra, att menniskan är det enda djur, som Skaparen 

 genom en hos henne nedlagd instinkt lärt att kläda sig med andra djurs skinn. 

 Alla andra djur få sin fäll afpassad efter det klimat, i hvilket de lefva: hästen, 

 hornboskapen, vildsvinet. Rörande det här ifrågavarande fenomen har jag på ett 

 annat ställe fi4 derom yttrat följande. »Jag ser häri spåren af en högre vishet, som 

 tilldelte äfven menniskan naturliga vapen, men så att de med stigande odling kunde 

 bortkastas. Lejonet fick af naturen sina skarpa retraktila klor, Björnen sina starka 

 ramar och Vargen sina krossande roftänder; men de fingo dem fastväxta och 

 oskiljaktiga från individen; den kan icke fullkomnas. Hvarje Lejon är nu till 

 anlag och handlingssätt precist sådant som det Lejon var, från hvilket det från 

 årtusenden leder sitt ursprung. Endast menniskan kan perfectioneras ; endast hon 

 kan bortkasta sina första råa vapen och förändra dem efter sin stigande odling 

 och förädlade verksamhet». — Jag tror, att man endast på detta sätt kan förklara det 

 fenomen, att alla skilda menniskostammar, som stå eller stått på lika låg bildnings- 

 grad, göra sig lika jagtvapen. Det slägte, till hvilket Lejonet hörer, jagar lika öfver 

 allt på jorden, der det förekommer. 



Sedan jag nu i korthet ointalat de äldsta härvarande inb} r ggares jagt och jagt- 

 vapen, fiske och fiskbragder; vill jag äfven i korthet omnämna deras hus och 

 grifter. Dessa byggde de af hopsläpade större stenar, eller så kallade »blocs errati- 

 ques», som de funno spridda på marken, och gåfvo dem en form, genom Ii vilken 

 de lätt igenkännas från alla andra forntidens monumentet' i vår Europeiska Nord, 

 derigenom att de alltid ha en smal och lång gång, som från solsidan leder in i 

 byggnaden, denna må vara fyrkantig, oval eller rund. Det hela har varit eller är 

 ännu betäckt af en jordhög — en rund och hög kulle, på h vars ena sida vid basen 

 de yttersta stenarna i gången vanligen synas. Om man ser en sådan gång, eller 

 sådana slutstenar, kan man alltid vara säker på att man har för sig ett forntids- 

 monument från den tid och det folk, hvarom här är fråga. — Af dessa forutids- 

 monumenter finnas två slag — ■ begge lika till formen, men skilda derigenom att 

 det ena slaget är täckt med stora väldiga stenblock, det andra står öppet och är 

 icke täckt med sten, det har varit täckt med trävirke, ris, mossa &c. och derpå har 

 blifvit lagd mycken jord, som bildat en kulle, och denna jord har, sedan trävirket 

 ruttnat, fallit ned i huset, och sådana finna vi nu dem. Det förra har varit 

 grifthus för liken, det sednare boningshus för de lefvande. I det förstnämnde slaget 

 sitta skeletterna efter liken. De ha påtagligt varit insatta påklädda och försedda 

 med sina jagtvapen, pilar, bågar, lansar, äfven yxor, mejslar m. m. De ha blifvit 

 insatta i celler i samma ställning, hvari de suttit i sina boningar och — hvilket 

 vi ej böra uraktlåta att anmärka — i samma ställning, hvari Lappen sitter i sin 

 kåta. Bredvid skeletterna ser man stundom lerfat och lerkrukor, i hvilka mat utan 

 tvifvel blifvit lagd för de afiidna — man har i södren, i Frankrike, funnit i dylika 

 grafvar krukor med nötter och ekållon; hos oss, der vilden lefde af kött, finner 



