50 



Sven Nilsson 



inan stundom ben i dessa fat eller krukor af bränd lera. I det andra slaget, som 

 jag anser ba varit deras stugor, träffar man aldrig skeletter, men deremot hus- 

 gerådssaker, bland andra: brända lerkärl, af h vilka somliga tydligt varit begagnade 

 öfver eld, ty de ha sotad botten. Således kokade Vilden köttet innan ban åt det. 

 Af ven ser man i dessa bus, i ena hörnet af sidogången, tydliga märken efter eld- 

 stad — en mängd kol, stenarna sotade. I husen finner man dessutom männernas 

 jagtvapen och slöjdredskap, och qvinnornas prydnader och äfven dessas slöjdverktyg. 

 De förra, nemligen prydnaderna, bestå i ett slags perlor af bernsten af hvarjehanda 

 form, stundom i smått föreställande vapnen; dessa ha de haft om halsen, de äro 

 orubbade; — dels af bränd lera — knappar af bernsten — påtagligt för att sam- 

 manhäfta kläder — och således ha de ej varit klädda i vilddjursskinn blott, utan 

 haft dessa tillskurna till kläder. 



Märkvärdig är den likhet, som finnes mellan dessa våra Ur-inbyggares hus, 

 och nu varande Eskimoers byggnader på Grönland och i Bootbia. Äfven de äro 

 till formen runda, ovala eller aflångt fyrkantiga, men den långa gången saknas 

 aldrig och den är äfven der vänd åt solsidan; I Grönland byggas de af jord och 

 sten, i Boothia af frusen snö. — De ha fordom funnits långt längre nedåt N. Amerika 

 ned i nuvarande Förenta Staterna. — Då Leif Erikson, i 9:de seklet, med sina 

 stallbröder kommo från Irland till Winland, som utgjorde Ostkusten af nu varande 

 Förenta Staterna mellan 40° — 42° n. br., sågo de några jordhögar inne i en fjärd 

 och förmodade, att det var boningar, hvilket också besannades — och dessa högar 

 beboddes af Skräl ingår - - ett namn, hvarmed Isländarne betecknade Eskimoerna 

 — en benämning, som har ungefär samma föraktliga betydelse som ordet Lappar. — 

 Afven hos oss voro dessa menniskoboningar belagda med jord, så att de bildat jord- 

 högar. - - I våra äldsta folksagor i södra Sverige förekomma en mängd berättelser 

 om ett småväxt folk, som bodde i jordhögar — och man visar ännu flera sådana 

 högar. Man ansåg detta högfolk för trollkunnigt, alldeles så som åtskilliga af de 

 norrmän, bvilka bo i grannskapet af Lappar, åtminstone förr fruktade dessas hexerier. 

 Orsaken till likheten mellan husen hos våra vildar och Eskimoerna anser jag äfven 

 ha sin grund i instinkt. 



Denna stora Wehet mellan hus och grifter — detta bruk att sätta liken in på- 

 klädda i samma ställning, hvari de i lifstiden suttit och förse dem med sina jagt- 

 vapen, visar påtagligt, att dessa vildar trodde, att deras aflidna anhöriga skulle fort- 

 sätta sin lifs verksamhet efter döden — de hade således något begrepp om odödlighet, 

 ehuru oredigt. 



Hvad var det då för en folkstam, till hvilken dessa landets äldsta inbyggare 

 hörde — som bitvandrade från södren efter de jagtbara djuren : Ur oxen och Renen? 

 Finnas qvarlefvor ännu någonstädes efter denna stam? För att besvara denna fråga 

 ha vi ingen annan vägledning än de skeletter och isynnerhet Cranier (Hufvudskålar), 

 som finnas i deras grafvar. 



Innan jag företager mig att undersöka dessa, får jag nämna, att jag dervid 

 följer den method Prof. Retzius uppfunnit 65 — denna method hmebâller ett nytt och 



