Sverige och dess inbyggare före den historiska tiden 



61 



okända, nu i Nordens häfder stumma folk med sin egna bildning och egna for- 

 mer? Har den något namn i våra sagor? Och livad kallas den der? Vi kunna 

 följa den tillbaka mot sitt ursprung först till Irland. Här är afgjutningen af huf- 

 vudet af en O'Connor, den siste afkomlingen af Irlands konungaslägt ; han ligger 

 begrafven i Dublin. Jag har erhållit en gipsafgjutning deraf genom Prot. Retzius, 

 som erhållit det från en D:r Wilde i Irland 75 . Denna anser jag vara typen för en 

 äkta Celt i den mening jag tagit ordet — en man af den storväxta blonda race, 

 som efterträdt den Iberiska i de flesta länder af Europa och sedermera under tider- 

 nas längd sjelf blifvit undanträngd af andra stammar; den uppträder under namn 

 af Gauler, Galler Gauter &c. Om vi jemföra detta hufvud af en O'Connor i Irland, 

 med detta, som blifvit funnet jemte hela skelettet i en snäckbank i Bobuslän, så 

 skola vi lätt inse, att de tillhöra en och samma stam. Likaledes skall man lätt 

 finna, att det tillhör samma stam som detta, hvilket blifvit funnet i Danmark. Jag 

 har samlat en hel liten serie äfven af denna bufvudforrn på Museum i Lund. Det 

 är någonting eget med denna folkstam i Irland; den anser sig sjelf utgöra landets 

 äldsta Aristokrati och räknar sig till en egen slägt, som härstammar från Orienten, 

 som sätter ett apostroph. O före sitt namn; bit hör O'Connor, O'Donnal, 0'Connel, 

 O'Brien och andra; alla som böra dit, åtminstone så många jag sett, äro storväxta 

 med långa och breda bufvuden. Det skelett, som fans i Bobuslän, är af en man 

 af mellan 6 — 7 fots längd. 



Innan jag kände dessa förbållanden, hade jag erhållit bosståeude Cranium från 

 en gammal pboenicisk grotta på Malta. Det är lätt vid jemförelse finna, att detta 

 hufvud har en stor likhet med O'Connors från Irland; det är blott litet kortare, för 

 öfrigt samma stora bredd öfver tinningarna, samma plattkullriga breda hjessa, samnia 

 räta öfver-kontur, nacken bos begge utstående och trubbig, pannan temligen hög 

 och bred. Detta Phoeniciska hufvud från forntiden bar otvifvelaktigt för sin ut- 

 märkta storlek tillhört en storväxt folkstam och en sådan fanns der också i Kanaan, 

 i Phoenicien, och injagade hos Judarna en så panisk förskräckelse, då de efter 

 Ockenvandringen skulle tåga in och intaga landet. De önskade hellre få återvända 

 till ./Egyptiska träldomen, än slåss med dessa förfärliga jättar, dessa Kanaans Ena- 

 kim. Jag har näint detta för att erinra, att den phoeniciska stammen var storväxt 

 likasom den Irländska, hvilken påstår sig derifrån härstamma. Dock, hade jag- 

 ingen annan ledning för mitt omdöme, att Irlands gamla Aristokrati är af phoeni- 

 cisk stam, än dessa två hufvud: det ena ur en gammal pboenicisk katakomb, det 

 andra tillhörigt en af Irlands äldsta och förnämste Aristokratslägter, så skulle 

 jag dock ändå icke våga derpå bygga någon säker slutsats, helst en eller begge 

 dessa former kunde anses vara tillfälliga; mina skäl utbeder jag mig här framlägga. 



Då den frejdade resanden H:r Kohl, som länge vistats i Irland och noga 

 kände äfven dess ethnologiska förhållanden, för två år sedan besökte mig i Lund 

 och såg de Ethnologiska samlingarne, yttrade han sin tillfredsställelse deröfver att 

 han nu faktiskt hade för ögonen, livad så mången Irländare traditionsvis berättat 



