64 



Sven Nilsson 



mossar ligga glasperlor, som, ehuru af rå tillverkning, dock ej kunna ha blifvit 

 gjorda af vildaina sjelfva. Utom bernstenen vid Skånes och Preussens kuster, 

 kunde äfven de säkert då varande rika fiskerierna långs vestkusten, ha lockat hit 

 Irländare till våra skärgårdar. Att phoeniciska kolonier för fiskfångst och fisk- 

 insaltning funnos vid andra kuster, anser mången kunna slutas deraf, att t. e. be- 

 nämningen Malaga, ett ebreiskt eller phoeniciskt ord, skall antyda, att der varit en 

 sådan plats. Men vare härmed hur som helst, så ha de hufvudskålar vi här finna 

 med de utsirade bronsvapnen en allt för stor likhet med de Irländska, af de äldsta 

 konunga- och fursteslägterna för att vara tillfälliga. Jag har fragmenter — men 

 kännliga funna i Skåne med brons — En dylik från en grafhög vid Hvitlanda i 

 Småland redan funnen på 1770-talet och sedan förvai'ad i Kyrkan under namn af 

 Hvitlanda Jätten, finnes nu i fragmenter på Museum i Lund. Den beskrefs och 

 mättes af Landshöfding Tilas och måtten instämma i alla directioner på linien med 

 O'Connors. Den här före viste är den jag förut nämnt, som blifvit funnen i en 

 snäckbank i Bohuslän på en höjd af åtminstone 50 fot öfver hafvet och som i forn- 

 tiden omkommit der, då snäckbanken utgjorde hafsbotten. Det är märkvärdigt, att 

 det andra skelettet, som låg i samma snäcklager, tillhör en helt annan stam nem- 

 ligen just den mer smalpannade, som vi förut träffat i strid med landets första 

 vilda inbyggare. 



Jag nämde magra ord om Baalskulten i Norden. Af hur stort anseende och 

 inflytande denna Iriskt-phoeniciska stam i forntiden varit här i Sverige, kunna vi, 

 oaktadt Historien derom tiger, sluta deraf att mycket af dess Druidkult bief upp- 

 taget i sjelfva den Odinska Walhallakulten t. e. Baldursmythen och mistelmythen 

 (misteln har en hög rol i all Druidkult) Heimdalsmythen m. fl. Balder var en af 

 Ofvergudarna i den Odinska Gudacyclen och troligen är Freya den samma qvinliga 

 Gudomlighet, som dyrkades under många namn af flera Orientens folk. Odin eller 

 Odinska religionens Ofverste prest i Sverige, han må nu ha varit enögd och för- 

 sedd med en släggig hatt, som några påstå, eller haft hvad annat utseende som 

 helst, en menniska måste han ha varit — efter han kunnat införa en ny lära — 

 Walhallakulten — och dertill en förståndig man, som ej försökte tillintetgöra de 

 olika religioner, som vid hans hitkomst voro hos de olika folkstammarna härskande 

 i landet, tvertom upptog och förenade han dem i en Corps för att bättre kunna 

 sammanhålla och leda dem, och med dem folket. Dessa olika folkstammars olika 

 Gudar förenade han till och med inom samma tempel, så att de skulle dyrkas på 

 samma ställe. I Upsala tempel voro Thor, Odin och Frey. Det var en ytterst klok 

 politik, som mer än allt annat måste ha bidragit att förena de skilda folkstammarna. 

 Thor var Göternas Gud, hvilket jag längre fram kommer vidare att nämna. Att 

 Misteln, som äfven upptogs i Odinska Religionskulten, hörde till den folkstam och 

 den bronsbildning, hvarom här är fråga, bevises äfven deraf att man i Norra Eng- 

 land funnit gamla druidlik inbäddade i Mistel och försedda med precist sådana 

 bronsvapen som dem jag här förevisar. 



