66 



Sven Nilsson 



växta än Thors folk, och här ha vi för ögonen exempel på en sådan strid. Jag är 

 öfvertygad, att på denna väg skall fornsagan småningom få sin rätta tydning. 



Sedan vi nu, som jag förmodar, blifvit fullkomligt öfvertygade derom, att här 

 i Sverige funnits 2 folkstammar, den Iberiska och Celtiska, hvilka Historien ej 

 känner och ej med ett enda ord omnämner, så begifva vi oss till undersökningen af 

 en 3:dje folkstam, den med smalare långlagdt hufvud, som vi redan sett i kamp 

 med landets äldsta inbyggare. Af denna folkstam, hvars hufvudskålsform fram- 

 ställes här 76 genom figurerna 6, 11 och 12, har jag fått cranier från vidt skilda ställen 

 på Skandinavien och från vidt skilda tidsperioder. Det äldsta är det vid Tygelsjö 

 funna; det tillhör den äldsta tiden, då stammen hit inflyttade. Den ägde då ej 

 redskap af metall, men synes ha stått i beröring med någon Celtisk stam, emedan 

 det ena skelettet bland de många som funnos tillsamman hade spiralformiga brouz- 

 ringar om armpiporna. På ett annat ställe i Skåne mellan Malmö och Lund har 

 jag fått samma cranieform ur en stensättning tillika med fragmenter af bronzvapen 

 (n:o 11). På Oland är samma cranieform tagen i en hög, om jag ej misstar mig 

 tillika med jernvapen, och ganska bestämdt är, att cranium af samma form blifvit 

 tagit på öarna vid norra Norrige tillsammans med svärd af jern. Och ändtligen 

 kan jag här framvisa ett cranium af samma form, taget ur en mycket gammal 

 kyrkogård i det inre af Vestergöthland, ett landskap, som allmänt anses vara 

 Göthiska folkstammens äldsta egentliga stambyggd i Sverige. Der hade också 

 Thorskulten sitt största och rikaste tempel, försedt med mer än 100 afgudabilder. 

 Denna stam var också af alla den mest talrika och mäktiga i landet, då Odinska 

 invandringen hit ägde rum. Dock har den icke blifvit från vetenskapligt Ethno- 

 logisk synpunkt sä fullständigt undersökt som den förtjenar; och för min del får 

 jag tillstå, att jag bättre känner den äldsta urstammens och den s. k. Celtiska folk- 

 stammens förhistoriska skick i Sverige, än den Vestgöthskas. Det är ej blott sanno- 

 likt utan äfven säkert, att de Göther, som kommo i beröring med Celterna, erhöllo 

 af dem bronzvapen och bronzprydnader, men ännu känner man icke, när Götherua 

 började få jernvapen, om detta skedde före eller efter Odinska invandringen. Thors 

 strid med jetten Rhugner tyckes häntyda på en tid, då Götherua ännu nyttjade 

 vapen af sten, men detta bevisar icke, att de ännu hade sådana, sedan de blifvit 

 ett stort och mäktigt folk. 



