Sverige och dess inbyggare före den historiska tiden 81 



föremål möta oss. Sedan vi passerat Hallandsås höra vi ej mera Näktergalens slag ; och 

 ofvan Wahrberg (Kungsbacka) qvittrar ej mera kornlärkan mot oss. Hasselgrodan har 

 redan tystnat. Storken försvinner ungefär vid samma bredd som kornlärkan ; I Hallands 

 barrskogar möta vi : Parus cristatus, Picus Martius — vid Götheborg Cyprinus Jeses. 



Vi träda in i öfra Bohuslän och vi se oss på alla sidor omgifna af en stor ut- 

 torkad (eller rättare ur hafvet lyftad) skärgård. Mellan kala gråbergsmassor, som förr 

 omgärdade fjordarna se vi dock bördiga slätter omgifna vid bergens sidor af en skönt 

 grönskande löfskog. Både landets latitude och traktens beskaffenhet är orsaken att vi 

 redan här sakna åtskilliga af de djur och foglar, som voro allmänna i Skåne. Men 

 närma vi oss den nu varande skärgärden möter oss en och annan fogel som ej sägs 

 utanför Skånes stränder t. e. Sterna Caspica, Lestris parasitica m. fl. Men det är huf- 

 vudsakligen bland hafsalstern vi här träffa talrika arter, som ej gå in i Sundet och så- 

 ledes aldrig ses utanför södra Skånes stränder. Jag skall uppräkna dessa längre fram. 

 I Norra delen af Bohuslän går vår väg öfver en högre och brantare bergstrakt än dem 

 vi hittills öfverfarit. Hvad som här i synnerhet fäster vår uppmärksamhet äro de kring 

 bergens sidor, stundom ända till toppen liggande skalbäddarna bestående af hafsalster, 

 hvilka nu befinnas pä en höjd öfver hafvet af flera hundrade fot, och dit de omöjligen 

 ha kunnat komma utan att hafsytan sänkt sig eller jordvallen höjt sig. 



Sedan vi öfver Svinesund inkommit i Norrige, skynda vi oss öfver Christiania 

 till Krokkleven, en fjällklyfta af några hundra fots höjd och derifrån vi ha den herrli- 

 gaste utsigt öfver Ringerike, som pä. en gån^- ligger utbredt under våra fötter med sina 

 insjöar omgifna af lummiga stränder, skogbeväxta öar och sköna slättfält. Och längre 

 bort i ett blånande fjärran se vi redan väldiga snöfjäll bekransa horisonten. Vi taga 

 vägen upp åt en utbredd daltrakt och ro uppåt ett lugnt vatten som är utvidgadt till 

 insjö; kallas här allmänt fjord eller storelf. Sköna stränder: i vackert väder är en rodd 

 på ett sådant vatten en af de vackraste resor man kan föreställa sig. Vid dess öfre 

 sida kastar sig deri en bred ström, livars stränder vi följa uppåt dalen. Strömen är i 

 midten af elfven strid, men vid sidorna är bakström och deri ros vår smala och langa 

 strömbåt med största lätthet uppför elfven. Efter längre eller kortare väg framkomma 

 vi till ett ställe der en fors gör vidare rodd omöjligt. Vi vandra till fots eller på häst- 

 rygg vid elfvens stränder. Ju längre vi framgå dess mer drager dalen sig samman och 

 desto tätare och djupare bli de brusande fall i hvilka elfven nedstörtar från klippa 

 till klippa. 



Under denna vandring hinna vi Granens gräns. Längre upp går ej Eigen. Gräf- 

 lingen träffas ej heller längre upp. Tjädern, Hjerpen och Nötskrikan ha här sin gräns 

 i skogen. Uttern omtalas ej vidare vid sjöarne; och Aborren går ej i högre liggande 

 vatten. 



NB! hur långt äro vi här under snölinien? 



Vi fortsätta vår vandring längs elfven. Vid ena sidan hänga bergen med lösa 

 klippstycken högt i luften öfver vara hufvuden ; vid andra sidan framvältar sig i täta 

 störtfall den fradgande strömmen djupt under oss. u 



— Skildringen bygger på S. Nilssons anteckningar frän hans resa i Norge 1826. 



1. Flolägrige — skiktade ; Flolägrige berg = sedimentbergarter. K. A. G. 



2. Resonnemanget om sambandet mellan de u åsar u , som i Norrland parallellt med 

 varandra löpa i nordväst sydostlig riktning vinkelrätt mot fjällkedjan, och u granitåsarne li i 

 Skåne kan tydligen återföras till Forchhammers H se vning s 1 i n j e r, se "Danmarks 

 geognostiske Forhold, forsaavidt som de ere afhsengige af Dannelser, der ere sluttede". 

 Sid. 18. Univ. Program Kjöbenhavn 1835. K. A. G. 



3. Talet om fjällryggen och dess sydost-nordvästliga riktning som bestämmande 

 för hela landets riktning kan likaledes härledas från Forchhammer och även från den 

 tidens största auktoritet i frågorna om jordens och bergens byggnad, Elie de Beaumont 

 (1798—1874). K. A. G. 



4. Gondwanakontinenten. K. A. G. 



5. Näktergalen förekommer även norr om Skåne såsom i mellersta Halland, pä 

 Gottland och Oland samt i Väster- och Östergötland. H. W. 



