K2 



Sven Nilsson 



6. Dalripan häckar icke veterligen i videregionen (Sv. Ekman: Djurvärldens ut- 

 bredningshistoria på Skandinaviska halvön sid. 170). H. W. 



7- Meteorernas inverkan = de meteorologiska faktorernas inflytande = sol, frost, 

 vind, regn och snö (atmosfärilierna). K. A. G. 



8 Denna regionindelning överensstämmer fullständigt med Wahlenbergs. I in- 

 ledningen till 2:dra upplagan (1847) av sin däggdjursfauna (sid. V) uppställer S. Nilsson 

 en i vissa hänseenden från Wahlenbergs avvikande regionindelning: 1) snöregionen, 

 2) vide- och björkregionen, 3) barrskogsregionen, 4) ekens region, 5) bokens region och 

 6) svarta mullbärsträdets region. Beträffande denna senare anmärker S. Nilsson, att 

 han med den avser endast de trakter, där mullbärsträdet mognar sina frukter (Skåne, 

 Bornholm). Vidkommande regionindelningen synes anmärkningsvärt, att S. NlLSSON sam- 

 manslår tallens och granens region till en barrträdsregion, något, som man ju senare 

 ocksä funnit vara riktigt. H. II'. 



9. I anslutning till den mening som .slutar med "snöfjäll förekomma" har S. Nils- 

 son i marginalen skrivit, men sedan strukit en anmärkning : 



"För detta ändamål begagnar jag Desors och Agassiz's iakttagelser pa glaciererna 

 i Schweitz, hvilka helt och hållet instämma med de iakttagelser jag haft tillfälle att an- 

 ställa på glacieren i Fondalen i N. Norrige. Isynnerhet finnes en god beskrifning öfver 

 Schweitz glacierer i Agassiz Geologische Alpenreisen." 



10. Bröstmoräner = ändmoräner. K. A. G. 



11. Här ställer Nilsson sig avvisande gentemot den av Agassiz framställda åsikten, 

 "att under en viss tid kela Europa var öfverdragen af ett istäcke". För Nilsson, som 

 i landhöjning ser orsaken till nedisningarne, bli dessa relativt lokala fenomen, i enlighet 

 med de iakttagelser om landhöjningar och sänkningar, för vilka han redogör i andra och 

 tredje föreläsningarne. Se mera härom i not 53. K. A. G. 



Andra föreläsningen. 



Det förut nämnda utkastet till andra föreläsningen upptar fem sidor av de båda 

 kvartarken. Dateringen är felaktig: "Den 12:te Maj 1847" och tyder väl på att an- 

 teckningarna äro gjorda redan i Livad, innan de slutgiltiga dispositionerna voro klara. 

 Huvudsakligen beröres häri jordytans svankningar utanför Skandinavien ( upjjgifterna 

 återfinnas delvis i inledningen till tredje föreläsningen) och som källa citeras ett av Leon. 

 Horner i Geological society i London hållet föredrag, infört i Frorieps Notizen 1847 

 n:r 14 (februari) p. 210. 



Av annan hand är sid. 24 — 27: "Af djurqvarlefvor fann jag .. . mossen är färdig." 



12. En modern och utförlig framställning av denna fråga samt dess historiska ut- 

 veckling finnes hos : A. G. Högbom, Nivåförändringarne i Norden, ett kapitel ur den 

 svenska naturforskningens historia, Göteborgs A 7 et.- o. Vitterhets-Samhälles Handl., fjärde 

 följden, XXI, 3. Göteborg 1921. K. A. G. 



13. Ett Riksstånd = prästeståndet. Se Högbom I.e. s. 51 — 54. K. A. G. 



14. S. Nilsson har ursprungligen direkt utpekat prästeståndet såsom upphov till 

 ifrågavarande betänkande och säger bl. a. : "Det lärer ha varit Biskop Ryzelius, som 

 uppsatt det märkvärdiga protokollet". Efter åtskilliga ändringar, som synas ämnade att 

 i någon mån minska skärpan i omdömet härom, har den slutliga formuleringen nedskrivits 

 på en särskild lapp, som nu är klistrad över och delvis omöjliggör läsningen av den ur- 

 sprungliga texten. 



Även omdömet om Brovallii avhandling (nederst på samma sida) hade från början 

 en skarpare avfattning: "... mycken beläsenhet men också en god del advocatur, för 

 att på hvad sätt som helst bortblanda hufvudf rågan". 



15. Andra delen av Dalins "Swea Rikes Historia" utkom 1750 (ej 1747): om 

 Dalins svar se Högbom 1. c. s. 61 — 65. A". A. G. 



16. När här uppgives Askö i Östgötaskären, föreligger tydligtvis ett skrivfel. 

 Stora och Lilla Askön finnas visserligen i Norra Tjusts härad i Småland, men uppen- 



