88 



Sven Nilsson 



skilda nyskapelser, vilka tid efter annan skulle hava inträtt. Här framhåller han närmare 

 orsakerna, varför man ej kan antaga en dylik nyskapelse för Skandinavien. H. W. 



59. Pä grund av den i idens ringa kännedom om de kvartärgeologiska förhållandena 

 på den Skandinaviska halvön kunde S. Nilsson icke särskilja de olika skeden, under vilka 

 de här uppräknade djurarterna invandrat till vårt land, utan antog, att renen (som inkom 

 redan under senglacial tid) och uroxen m. fl. (som invandrade långt senare, under furu- 

 perioden) skulle samtidigt söderifrån hava spritt sig hit. 



Beträffande renen framhåller S. Nilsson, att den först söder ifrån, från Tyskland 

 inkomna renstammen ej kunnat sprida sig till norra Skandinavien utan dött ut. Seder- 

 mera ägde en ny invandring rum öster ifrån över Finland och från denna östliga stam 

 skulle de in i sena tider kvarlevande vildrenarna leda sitt ursprung. Denna tolkning, som 

 länge ansågs riktig, grundade S. Nilsson på den omständighet, att inga fossila fynd av 

 ren gjorts i mellersta Sverige, under det att talrika dylika anträffats i Skåne. Han 

 antog också, att såsom en följd av landets "basculrörelse" norra delarna av landet strax 

 efter "glacierperiodens" slut, "antingen legat under hafsytan eller utgjorde skär i ett haf, 

 hvars högst uppstående klippor voro isbetäckta" (se sid. 40). I detta förhållande såg 

 han orsaken till att renen vid sin invandring ej kunnat sprida sig upp till norra Skan- 

 dinavien. Då denna del av landet sedermera blev beboeligt, hade den södra renstammen 

 redan dött ut (2:a upplagan av däggdjursfaunan sid. 504). Under senare tid har man 

 emellertid anträffat fynd av ren även i Småland och Västergötland. Med anledning av 

 dessa fynd och en del andra förhållanden s}'nes det sannolikt, att den sydliga renstammen 

 skulle hava spritt sig även till nordliga delarna av Skandinavien, men under alla för- 

 hållanden har även en invandring av ren ägt rum över Finland. (Se Sven Ekman 1. c, 

 sid. 407—408.) //. W. 



60. Se not 38. 



61. Liksom S. Nilsson är den förste, som påvisat vår högre djurvärlds invandrings- 

 vägar, så torde han också vara den förste som sökt vetenskapligt visa, att människan 

 invandrat hit från den "Germaniska kontinenten" tillsammans med den högre land- 

 faunan. H. W. 



Fjärde föreläsningen. 



Inledningen till fjärde föreläsningen (hela sid. 43 och tre rader på sid. 44) är 

 skriven på ett senare tillklistrat blad. 



I slutet av manuskriptet till tredje föreläsningen finnes en "P. M. till 4:de Lec- 

 tionen" på en tredjedels sida, ungefär motsvarande första hälften av sid. 44 i trycket. 

 Dessutom finnes på ett löst blad ett utkast eller en kasserad början till fjärde föreläs- 

 ningen, ungefär motsvarande sid. 44 — 46 i trycket; det är skrivet med annan hand, utom 

 de första raderna, som lyda : 



" — framvisa. 



1) En mammuthtand funnen i Skåne, i Diluvium ■ — en annan ännu större eges af 

 en samlare i Skåne. 2) Två à tre Rhinoceros tänder funna likaledes i Diluvium i södra 

 Skåne. — Vår Diluvialbildning synes således vara temligen samtidig med bildandet af 

 de ismassor i norra Sibirien i hvilka samma djurarter som dessa: Elephas primigenius, 

 och Rhinoceros tichorhinus ligga inbäddade. NB Mammuth funnen hel och hållen i en 

 ismassa vid Lenas utlopp — (Rhinoceros äfven med hull och har funnen vid Wiljui- 

 floden i Sibirien.) — I slutet af förra seklet ■ — I början af detta Adams — Jakutslc — 

 Lenas utlopp — ismassor — jakutisk jägare — 30 % här — frisk iris — kött till Jaku- 

 ternas hundar. 



Hurdant var då klimatet här i södra Sverige på den tid här lefde Elefanter och 

 Noshörningar? Var det sådant som i de trakter, der nu u . . . 



En annan promemoria till denna föreläsning med förteckning över kranier och andra 

 demonstrationsföremål citeras nedan i anm. 66. 



Av annan hand är citatet på sid. 49: "Jag ser häri spåren . . . förädlade verksamhet." 



62. Exempel på trädgränsens nedgång på flera ställen anföras, och fenomenet 

 framställes som allmänt samt räknas som ett bevis för snögränsens sänkning och därigenom 



